ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/1103/22  Номер провадження 33/814/538/23	Головуючий у 1-й інстанції Алтухова О. С.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА 
ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2023 року 	м. Полтава	

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., при секретарі судового засідання Бродській В.О., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 липня 2022 року, -
В С Т А Н О В И В :
Постановою судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 липня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496,20 грн на користь держави. 
Цією постановою гр. ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 12.04.2022 близько о 16 год. 00 хв. він в с. Засуллі по вул. Тарасенка, Полтавської області керував автомобілем АВІА 211 F д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на припарковані автомобілі HYUNDAI ELANTRA д.н.з. НОМЕР_2 , DAEWOO LANOS д.н.з. НОМЕР_3 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. За вказані дії відповідальність передбачена ст.124 КУпАП.
Крім того, як було встановлено, що 12.04.2022 близько о 16 год. 00 хв. ОСОБА_1 в с. Засуллі по вул. Тарасенка, Лубенського району, Полтавської області керував автомобілем АВNA 211 F д.н. НОМЕР_4 , у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився за згодою водія на місці зупинки із застосуванням приладу Драгер Алкотест в присутності свідків, що підтверджується тестом № 156 від 12.04.2022. 
Зазначеними діями порушив п. 2.9 а, п. 12.1 Правил дорожнього руху України за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 липня 2022 року, та закрити провадження стосовно ОСОБА_1 .
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що він вимушений був керувати вказаним вище транспортним засобом у зв`язку із настанням обставин бойової обстановки, для доставлення озброєння та боєкомплектів в район ведення бойових дій.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 12.04.2022 близько о 16 год. 00 хв. гр. ОСОБА_1 в с. Засуллі по вул. Тарасенка, Полтавської області керував автомобілем АВІА 211 F д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на припарковані автомобілі HYUNDAI ELANTRA д.н.з. НОМЕР_2 , DAEWOO LANOS д.н.з. НОМЕР_3 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. За вказані дії відповідальність передбачена ст.124 КУпАП.
Крім того, 12.04.2022 близько о 16 год. 00 хв. гр. ОСОБА_1 в с. Засуллі по вул. Тарасенка, Лубенського району, Полтавської області керував автомобілем АВNA 211 F д.н. НОМЕР_4 , у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився за згодою водія на місці зупинки із застосуванням приладу Драгер Алкотест в присутності свідків, що підтверджується тестом № 156 від 12.04.2022. 
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 КУпАП та ч.1 ст. 130 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що фактично дане адміністративне правопорушення встановлено та підтверджується протоколами про адміністративне правопорушення серії ААБ № 006308 від 12.04.2022 та № ААБ №006329 від 12.04.2022, тестом № 156 від 12.04.2022, проведеного на приладі Драгер Алкотест 6810 ARВL-0789, результат тесту 0,90%, відеозаписом з бодікамери, поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , схемою місця ДТП.
З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, з огляду на наступне.
Відповідно до п.12.1 ПДР України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст.124 КУпАП.
Як можна спостерігати із наявних матеріалів справи, водій ОСОБА_1 не виконав вимоги п.12.1 ПДР України.
Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.
Правила дорожнього руху, затверджені постановою  Кабінетом Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. 
Пунктом 2.9а ПДР України встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Як можна спостерігати із наявних матеріалів справи, водій ОСОБА_1 не виконав вимоги п.2.9а ПДР України.
Доводи апелянта про те, що він вимушений був керувати вказаним вище транспортним засобом у зв`язку із настанням обставин бойової обстановки, для доставлення озброєння та боєкомплектів в район ведення бойових дій, суд не може взяти до уваги, адже апелянт не доводить цей жодними належними та допустимими доказами. 
Натомість, в матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_1 , в яких вказано, що він того дня виїжджав в с. Засулля по цигарки, напередодні випив пляшку алкогольного пива. Свою вину визнав повністю (а.с.8). Крім того, суд бере до уваги той факт, що якщо б такі обставини дійсно мали місце, ОСОБА_1 мав змогу повідомити працівників поліції про це на місці. Проте, із долученого до матеріалів справи відеозапису даний факт не вбачається.
Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в умовах воєнного стану особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, не несе відповідальність, у тому числі кримінальну, за рішення, дії чи бездіяльність, негативні наслідки яких неможливо було передбачити або які охоплюються виправданим ризиком, за умови, що такі дії (бездіяльність) були необхідні для відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту.
Враховуючи обставини цієї справи, встановлені в ході судового розгляду на підставі належних та допустимих доказів, що містяться у матеріалах цієї справи, а також твердження скаржника, викладених в апеляційній скарзі, суд доходить висновку, що дії ОСОБА_1 не можна вважати такими, негативні наслідки яких неможливо було передбачити або такими, які охоплювалися виправданим ризиком. Порушення п.п.12.1, 2.9а ПДР України не можна вважати за обставин цієї справи діями, необхідними для відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту. 
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (п.65).
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З огляду  на встановлені  обставини справи, надані  на їх підтвердження докази, суд апеляційної інстанції  вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність  належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
У рішення ЄСПЛ від 25.03.2021 по справі «Сміляніч проти Хорватії», Суд наголошує, що автомобілі можуть стати небезпечними через безвідповідальне чи необережне використання і можуть спричинити суспільну шкоду, тому держава повинна прагнути запобіганню ДТП, забезпечуючи за допомогою адекватних мір стримування та превентивних заходів дотримання відповідних правил, спрямованих на зниження ризиків небезпеки необережної, безвідповідальної поведінки під час дорожнього руху (п.76).
Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП України, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Таким чином, надаючи оцінку доказам у справі в її сукупності,  апеляційний суд  вважає, що постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування апеляційним переглядом не встановлено, а тому апеляційна скарга захисника Круп`якова Вадима Олександровича задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 липня 2022 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського
апеляційного суду                                                                Г.Л. Карпушин