ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2023 року                                                    м. Дніпро         Справа №  908/1445/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді  Чередка А.Є. (доповідач)      
суддів: Коваль Л.А., Мороза В.Ф.
при секретарі судового засідання: Радіновському Р.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури

на рішення Господарського суду Запорізької області (головуючий суддя - Проскуряков К.В., судді  - Дроздова С.С., Корсун В.Л.) від 18.01.2021р. у справі № 908/1445/20

за позовом виконуючого обов`язки керівника Запорізької місцевої прокуратури № 2 Запорізької області (69035, м. Запоріжжя, вул. Якова Новицького, буд. 5) в інтересах держави, в особі Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області (70413, Запорізька область, Запорізький район, с. Широке, вул. Центральна, буд. 1, код ЄДРПОУ 26013402)
до відповідачів
1 – Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (69059, м. Запоріжжя,              вул. Українська, буд. 50, код ЄДРПОУ 39820689)
2 – Фізичної особи-підприємця Зозуль Василя Анатолійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 )
про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору оренди землі та повернення змеленої ділянки, -                                        
                                                                  ВСТАНОВИВ:

У червні 2020р. виконуючий обов`язки керівника Запорізької місцевої прокуратури № 2 Запорізької області звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом до відповідачів: Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області та фізичної особи-підприємця Зозуль Василя Анатолійовича, та з урахуванням письмової уточненої позовної заяви від 07.09.2020р. просив суд: 
- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області “Про передачу в оренду земельної ділянки” від 09.12.2015 № 8-856/27-15-СГ;
- визнати недійсним договір оренди землі б/н від 10.12.2015. укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області та Зозуль Василем Анатолійовичем, на підставі якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис про інше речове право №12533288 щодо оренди земельної ділянки площею 19.7600 га, кадастровий номер 2322184600:03:001:2035, що розташована на території Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області за межами населеного пункту, припинивши право оренди ФОП Зозуля Василя Анатолійовича, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.12.2015 за номером запису про інше речове право № 12533288;
- зобов`язати фізичну особу-підприємця Зозуля Василя Анатолійовича повернути земельну ділянку площею 19.7600 га, кадастровий номер 2322184600:03:001:2035, що розташована на території Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області за межами населеного пункту на користь територіальної громади, в особі Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 18.01.2021р. у справі № 908/1445/20 в задоволенні позовних вимог відмовлено.   
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся заступник керівника Запорізької обласної прокуратури, в якій посилаючись на невідповідність висновків, викладених в рішенні суду, встановленим обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Господарського суду Запорізької області від 18.01.2021р. у справі № 908/1445/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовну заяву прокурора задовольнити повністю.     
Так, в обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що рішення Господарського суду Запорізької області постановлено внаслідок неправильного застосування норм матеріального права (не застосовано норми ст. ст. 7, 12 Закону України “Про фермерське господарство”, ст. ст. 116, 118, 124, 134 Земельного кодексу України, які підлягали застосуванню) та з порушенням норм процесуального права (ч. 4. ст. 236 ГПК України). 
На думку апелянта, ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області в порушення норм законодавства не перевірено дійсність волевиявлення заявника на створення фермерського господарства з урахуванням перспектив його діяльності, наявності власних матеріальних та трудових ресурсів для обробітку землі, а висновки суду щодо відсутності таких порушень не відповідають обставинам справи.
Факти відсутності у відповідача-2 відповідної сільськогосподарської техніки доведено прокурором шляхом надання інформації з ГУ Держспоживслужби в Запорізькій області та ОСОБА_1 не спростовані, будь-яких договорів щодо оброблення землі, укладених з іншими особами, ним до суду не надано. Зазначені обставини викликають обґрунтований сумнів в тому, що ОСОБА_1 мав намір використовувати та використовує вказані земельні ділянки для цілей, заявлених для їх отримання.
Матеріали справи містять рішення Бердянської районної ради народних депутатів Бердянського району Запорізької області від 31.03.1994 № 4, яким ОСОБА_1 передано в постійне користування для ведення фермерського господарства земельну ділянку площею 36,02 га на території Долинської сільської ради Бердянського району.
Таким чином, ОСОБА_2 ще у 1994 році отримав у постійне користування земельну ділянку для ведення фермерського господарства; протягом грудня 2015 року отримав для ведення фермерського господарства 3 земельні ділянки державної власності загальною площею понад 75 га, з яких спірну - поза конкурсною процедурою, що суперечить вимогам ст. ст. 7, 12 Закону України “Про фермерське господарство”, ст. ст. 116, 123, 134 Земельного кодексу України. 
Висновки господарського суду у цій справі, що чинним законодавством не обмежена кількість земельних ділянок, які громадянин має право одержати в оренду для створення фермерського господарства, а також не встановлено строку створення такого фермерського господарства не відповідають наведеним нормам законів та правовій позиції Верховного Суду у спірних правовідносинах.
Дані обставини свідчить про те, що ОСОБА_1 , зловживаючи своїм правом, визначеним ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України щодо виділення земель для фермерського господарства поза конкурсною процедурою, штучно застосував пільговий порядок для отримання 75 га державних земель (у тому числі спірної земельної ділянки) без наміру самостійно господарювати на них, та отримав їх в інтересах сільськогосподарського підприємства, яке очолював та очолює до теперішнього часу.
Апелянт наголошує на тому, що обґрунтовуючи недійсність спірного наказу відповідача - 1 та договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_1 та Головним управлінням  Держгеокадастру у Запорізькій області, прокурор просив повернути земельну ділянку саме власнику, а тому з урахуванням вимог ст. 45 ГПК України позивачем у вказаному спорі є Широківська сільської рада Запорізького району Запорізької області, яка відповідно до вимог ст. 10 Закону України “Про місцеве самоврядування” та ст. 122 Земельного кодексу України здійснює на теперішній час повноваження власника земельної ділянки з кадастровим номером 2322184600:03:001:2035, отриманої на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна від 22.12.2018 та наказу ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області № 8-2315/15-18-СГ від тієї ж дати. Широківська сільська рада Запорізького району Запорізької області не вживала належних заходів для захисту інтересів держави пов`язаних з безпідставним одержанням відповідачем-2 в оренду спірної земельної ділянки, тому висновки суду, що прокурором невірно обрано позивача та були відсутні підстави для захисту прокурором інтересів держави не ґрунтуються на нормах закону.
Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції у порушення норм процесуального права (ч. 4 ст. 236 ГПК України) при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано висновки Верховного Суду, викладені при вирішенні аналогічних спорів у постановах від 24.04.2019 у справі № 525/1225/15-ц, від 29.01.2020 у справі № 927/83/19, від 26.08.2020 у справі № 908/684/19, від 27.08.2020 у справі № 922/1948/19, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.
Також, апелянт вказує, що прокурором не було пропущено строку позовної давності на пред`явлення позову в інтересах держави в особі Широківської сільської ради, оскільки інформація щодо первинного отримання ОСОБА_1 в 1994 році у постійне користування на території іншого району області - Бердянського, земельної ділянки державної власності для ведення фермерського господарства площею 36,02 га надійшла до Запорізької місцевої прокуратури № 2 лише 08.05.2020, тому саме з цієї дати починається перебіг позовної давності для цього позову.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.03.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури на рішення Господарського суду Запорізької області від 18.01.2021р. у справі № 908/1445/20, розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 08.04.2021р. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.04.2021р. клопотання представника фізичної особи-підприємця Зозуль Василя Анатолійовича про відкладення розгляду справи задоволено, розгляд апеляційної скарги відкладено в судове засідання на 20.05.2021р. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.05.2021р. клопотання фізичної особи-підприємця Зозуль Василя Анатолійовича про зупинення провадження у справі у справі № 908/1445/20 задоволено, зупинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури на рішення Господарського суду Запорізької області від 18.01.2021р. у справі № 908/1445/20 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 922/1830/19.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.01.2023р. у зв`язку із розглядом 05.10.2022 року Великою Палатою Верховного Суду касаційної скарги заступника прокурора Харківської області на постанову Східного апеляційного господарського суду від 11 червня 2020 року і рішення Господарського суду Харківської області від 17 березня 2020 року у справі № 922/1830/19 та прийняттям постанови у справі, поновлено апеляційне провадження у справі № 908/1445/20, розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 28.02.2023р. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.02.2023р. розгляд апеляційної скарги відкладено в судове засідання на 04.04.2023р.
У судовому засіданні представник Запорізької обласної прокуратури доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсягу та просив її задовольнити. 
Представник фізичної особи-підприємця Зозуль Василя Анатолійовича у відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим, прийнятим у відповідності до фактичних обставин справи та з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а апеляційну скаргу апелянта безпідставною, посилаючись при цьому на відсутність у діях відповідачів з оформлення оренди спірної земельної ділянки будь-яких порушень чинного законодавства України та пред`явлення прокурором позову зі спливом позовної давності. 
Так, відповідач-2 зазначив, що правомірно набув в оренду земельні ділянки для ведення фермерського господарства, є добросовісним користувачем земельної ділянки та має власні матеріальні та трудові ресурси для обробітку землі. Процедура передання земельної ділянки в оренду фізичній особі дотримана. До прийняття наказу відповідачем-1 проведена відповідна перевірка інформації, зазначеної фізичною особою в заяві про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою. Також, ФОП Зозулем В.А. на адресу ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області надавались письмові обґрунтування щодо досвіду роботи у сфері сільського господарства та заява про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду. Крім того, діюче на час прийняття наказу від 09.12.2015 законодавство, не містило прямої заборони виділяти фізичним особам в оренду земельні ділянки з метою створення фермерського господарства, у випадку відсутності у орендаря відповідної сільськогосподарської техніки.
Відповідач-2 також зазначає, що діючим законодавством не встановлений орендарю обмежуючий термін для створення та реєстрації фермерського господарства з моменту укладення договору оренди земельної ділянки. Відповідач-2 зареєструвався як фізична особа-підприємець та створив декларацію сімейного фермерського господарства, здійснює користування земельною ділянкою відповідно до цільового призначення, обробляє земельну ділянку та виконує інші роботи відповідно до встановлених видів діяльності, сплачує податки та орендну плату у відповідності до умов договору та закону, відповідачем-2 придбано спеціалізовану техніку для ведення фермерського господарства. Все вищевикладене свідчить про намір відповідача-2 у створенні фермерського господарства. 
Фізична особа – підприємець Зозуль В.А. посилаючись на те, що станом на 09.12.2015 процес створення та реєстрації фермерського господарства ним не був завершений, вважає, що заявник мав повне право одержати відповідну земельну ділянку під створення фермерського господарства на умовах оренди, що фактично відповідає вимогам Закону України "Про фермерське господарство" та Земельного кодексу України. Таким чином, доводи прокурора щодо неможливості безоплатного отримання земельної ділянки відповідачем-2 не відповідають дійсності.
На думку відповідача-2 в даній справі відсутнє порушення інтересів держави, тому прокурор не мав права на подання господарського позову, а відповідно і апеляційної скарги в інтересах органу місцевого самоврядування. Так, предметом позовної заяви до суду першої інстанції є земельна ділянка комунальної власності. Державний інтерес в спірних правовідносинах взагалі відсутній. Жодним чинним нормативно-правовим актом не передбачено право прокуратури звертатися з господарським позовом, а відповідно і апеляційною скаргою, від імені органу місцевого самоврядування.
Разом з тим, за твердженням відповідача-2 прокурором пропущено строк позовної давності для звернення до суду. Прокурор звернувся до господарського суду з позовом 05.06.2020. Предметом позову є наказ Головного управління Держгеокадастру у Запорізької області від 09.12.2015 № 8-856/27-15-СГ “Про надання земельної ділянки в оренду” та договір оренди землі б/н від 10.12.2015. Тому, позовні вимоги по заявленим позовним вимогам сплили 09.12.2018, а прокурор звернувся до господарського суду з пропуском строку позовної давності. 
В поданому позові не міститься обґрунтування поважності причин пропуску звернення прокурора до суду, а з матеріалів справи вбачається, що прокурору до 08.05.2020р. було відомо про рішення Бердянської районної ради народних депутатів Бердянського району Запорізької області від 31.03.1994 № 4, яким Зозулю В.А. передано в постійне користування для ведення фермерського господарства земельну ділянку площею 36,02 га на території Долинської сільської ради Бердянського району.
Інші учасники справи не скористалися своїм правом участі у судовому засіданні та не забезпечили явку повноважних представників, про час та місце судового засідання були повідомлені апеляційним судом належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідачем-1 надіслано до апеляційного суду заяву про розгляд справи у відсутності представника, у якій він також просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.    
Враховуючи вищенаведене, а також те, що явка представників учасників справи в судове засідання апеляційним судом обов`язковою не визнавалася, а неявка інших учасників справи не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за наявним складом представників сторін. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників прокуратури та відповідача-2, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи, вірно встановлено місцевим господарським судом та не оспорюється сторонами, 08.12.2015р. до ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області  звернувся ОСОБА_1 з клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо передачі в оренду земельної ділянки площею 19,7600 га для ведення фермерського господарства, яка розташована на території Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області за кадастровим номером 2322184600:03:001:2035 терміном на 49 років відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України.
Разом з клопотанням ОСОБА_1 надав письмове обґрунтування щодо взяття в оренду вказаної земельної ділянки, в якому зазначено, що ця земельна ділянка перебувала в оренді СФГ “Бірюза”, на теперішній час СФГ “Бірюза” розірвала договір оренди у зв`язку з неможливістю орендувати вказану земельну ділянку. Зазначив, що ОСОБА_1 має досвід в сфері ведення фермерського господарства та бажає вирощувати на вищевказаній земельній ділянці сільськогосподарські культури. Після отримання земельної ділянки в оренду зобов`язується використовувати її за цільовим призначенням.
Також до клопотання ОСОБА_1 долучено в якості документа, який підтверджує досвід роботи у сільському господарстві копію трудової книжки, відповідно до якої ОСОБА_1 у період з 2000 року по 2015 рік призначався на посади директора ТОВ “Лукашеве” та ТОВ “БІ-Праим-3”, в якому і на даний час обіймає вказану посаду, яке здійснює вирощування зернових культур. Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємцем та громадських формувань кінцевим беніфіціарним власником (контролером) вказаного підприємства є ОСОБА_1 . 
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.11.2015р. № 46789132, земельна ділянка площею 19,76 га, яка розташована на території Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області за кадастровим номером 2322184600:03:001:2035, зареєстрована Управлінням Дерщгеокадастру у Запорізькому районі Запорізькій області в реєстрі за № 765312823221 з цільовим призначенням; для ведення фермерського господарства.
У Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.12.2015р. № 49079419, міститься актуальна інформація про державну реєстрацію іншого речового права, номер запису про інше речове право: 11863745, 30.10.2015р. на підставі договору оренди землі від 01.08.2002р., вказану земельну ділянку передано в оренду СФГ “Бірюза”, орендодавцем Запорізькою районною державною адміністрацією. Також міститься запис про припинення речового права від 04.12.2015р. на підставі договору про розірвання договору оренди земельної ділянки №7039, від 04.12.2015р.
За результатом розгляду клопотання ОСОБА_1 , ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області видано наказ “Про передачу в оренду земельної ділянки” від 09.12.2015р. № 8-856/27-15-СГ, відповідно до пункту 1 якого вирішено передати в оренду гр. ОСОБА_1 земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 19.7600 га (кадастровий номер 2322184600:03:001:2035), для ведення фермерського господарства, розташовану на території Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області строком на 49 років.
Відповідно до п. 3.1. наказу гр. ОСОБА_1 необхідно укласти договір оренди на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 19,7600 га.
У пункті 6 наказу визначено приступити до використання земельної ділянки після встановлення її меж в натурі (на місцевості) та здійснення державної реєстрації права оренди у Державному реєстрі речових прав.
На підставі вказаного наказу між Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області (Орендодавець) та громадянином ОСОБА_1 (Орендар) укладено договір оренди землі від 10.12.2015р., відповідно до п.п. 1, 2 якого Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності, для ведення фермерського господарства загальною площею 19,7600 га кадастровий номер 2322184600:03:001:2035, яка знаходиться на території Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області за межами населеного пункту.
Відповідно до п. 6 договір укладено строком на 49 років.
Пунктом 14 Договору передбачено, що земельна ділянка передається в оренду для ведення фермерського господарства.
Пунктом 38 Договору визначено, що цей договір набирає чинності після його підписання сторонами та державної реєстрації права оренди в порядку, встановленому чинним законодавством.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, в розділі Актуальна інформація про державну реєстрацію іншого речового права, номер запису про інше речове право №12533288 міститься запис від 15.12.2015 р. підстава виникнення іншого речового права: договір оренди землі від 10.12.2015р., орендар: ОСОБА_1 , реєстраційний номер картки платника податків: НОМЕР_1 , орендодавець: Держава в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, опис об`єкта іншого речового права: земельна ділянка загальною площею 19,7600 га, кадастровий номер: 2322184600:03:001:2035.
Запорізькою місцевою прокуратурою № 2 Запорізької області під час вирішення питання наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у сфері земельних відносин надано оцінку спірному наказу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області та зроблено висновок про надання земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства всупереч положенням ст.ст. 1, 7, 8 Закону України “Про фермерське господарство” та ст.ст. 116, 118, 121, 123, 134 Земельного кодексу України поза процедурою земельних торгів, що і було підставою для звернення з даним позовом до господарського суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог прокурора місцевий господарський суд виходив з відсутності будь-яких порушень чинного законодавства при видачі Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області спірного наказу та відповідно відсутності підстав для визнання недійсним спірного договору оренди землі та повернення державі отриманої за цим договором земельної ділянки. Також суд дійшов висновків про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави, у даному випадку, та пред`явлення позову з пропуском строку позовної давності.  
Проте, суд апеляційної інстанції вважає такі висновки суду першої інстанції безпідставними та помилковими, здійсненими без врахування правової позиції Верховного Суду в аналогічних справах.
Так, відповідно до положень статей  22,  31,  93,  124 Земельного Кодексу України, землі сільськогосподарського призначення можуть надаватися громадянам для ведення фермерського господарства та використовуватися цим господарством, зокрема, на умовах оренди. 
За правилом  статті 124 ЗК України  передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними  статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів.
Частинами другою та третьою  статті 134 ЗК України  визначені випадки, коли земельні торги не проводяться, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється в порядку, встановленому  статтею 123 цього Кодексу. Зокрема, земельні торги не проводяться при передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.
Відповідно до частини другої  статті 123 ЗК України  особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, в якому зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Органам, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених  статтею 122 ЗК України, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Частиною третьою  статті 123 ЗК України  передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому  законом  порядку.
Отже,  стаття 123 ЗК України  врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із  законом  земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати інші, ніж установлені цією статтею, матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.
Разом з тим відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім  ЗК України,  Законом України від 19.06.2003 № 973-IV “Про фермерське господарство” та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону). У таких правовідносинах  Закон № 973-IV  є спеціальним нормативно-правовим актом, а  ЗК України  - загальним.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1 Закону України від 19.06.2003 № 973-IV “Про фермерське господарство” (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин),  фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську  продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих  їм  для  ведення  фермерського господарства, відповідно до закону.
Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 цього Закону право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство.
Згідно з ч. ч. 1, 2, 3, 4, 7 ст. 7 Закону України “Про фермерське господарство”, для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.
У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.
Перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики.  
Заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки.
Проект відведення земельних ділянок розробляється за рахунок Українського державного фонду підтримки фермерських господарств.
Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону.
Земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності.
У разі відмови органів державної влади та органів місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки для ведення фермерського господарства питання вирішується судом. Рішення суду про задоволення позову є підставою для відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості), видачі документа, що посвідчує право власності або укладання договору оренди. Відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться після збирання врожаю на цій ділянці попереднім землекористувачем. 
Земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства  єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями,  наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури.
Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (стаття 8 Закону № 973-IV).
Отже, спеціальний  Закон № 973-IV  визначає обов`язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які дещо відрізняються від загальних вимог, передбачених  статтею 123 ЗК України, до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зокрема, в заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинні бути зазначені не лише бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства.
Такі висновки в т.ч. викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19.  
Зазначені вимоги відповідають загальним принципам земельного законодавства (стаття 5 ЗК України) та меті правового регулювання земельних відносин у сфері діяльності фермерських господарств, яка полягає в створенні умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України (преамбула  Закону № 973-IV).
Крім того,  Закон № 973-IV  передбачає, що заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна бути розглянута по суті. При цьому норми  Закону № 973-IV  не містять імперативної вказівки про задоволення заяви за наявності певних формальних умов, допускаючи можливість прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про відмову в задоволенні заяви без визначення виключного переліку підстав для відмови.
При вирішенні позовних вимог про законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства застосуванню підлягають правила надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства згідно із  статтею 7 Закону № 973-IV  як спеціального по відношенню до  статті 123 ЗК України.
Таким чином, за змістом статей  1,  7,  8 Закону № 973-IV  заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити комплекс передбачених частиною першою  статті 7 цього Закону  умов і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на розгляд суду спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і умовам, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.
За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. У протилежному випадку відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб`єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов`язковою процедурою – без проведення земельних торгів.
Вищенаведений висновок про застосування норм права у спірних правовідносинах викладений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16.10.2019р. у справі № 365/65/16-ц та Верховним Судом в постановах від 14.11.2018 у справі № 314/3881/15-ц, від 23.05.2018 у справі № 389/29/17-ц, від 20.06.2018 у справі № 378/766/15-ц та від 22.05.2019 у справі № 366/2648/16-ц.
Відповідно ж до правового висновку, який викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019р. у справі № 525/1225/15-ц, з урахуванням вимог статей  7,  12 Закону № 973-IV, статей  116,  118,  121,  123,  134 ЗК України,  право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз. Додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримати на конкурентних засадах через участь у торгах.
Апеляційний суд, також вважає за необхідне зазначити, що фактичні обставини дійсно мають відмінності у вищенаведених справах та у даній справі, втім викладений правовий висновок Верховного Суду має універсальний характер та стосуєтться саме застосування норм матеріального права у спірних правовідносинах, тобто підлягає застосуванню судом при розгляді даної справи в силу ч. 4 ст. 236 ГПК України, а відповідні заперечення відповідача-2 є безпідставними. 
В порушення вищенаведених норм ЗК України та Закону № 973-ІV Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області при винесені наказу про передачу в оренду гр. ОСОБА_1 спірної земельної ділянки не встановлено волевиявлення заявника на створення фермерського господарства з урахування перспектив його діяльності, не перевірено наявність власних матеріальних та трудових ресурсів для обробітку землі. 
Так, ОСОБА_1 звертаючись з клопотанням про передачу в оренду спірної земельної ділянки не обґрунтував належним чином необхідності одержання землі такої значної площі з урахуванням можливості її обробітку, не вказав перспектив діяльності фермерського господарства, наявності в нього техніки для обробітку землі, не зазначив про кількість членів фермерського господарства та наявності у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, а додане до клопотання обгрунтування розмірів земельної ділянки має загальний характер та не містить будь-якої конкретики, що свідчить про відсутність в нього волевиявлення та можливості ведення фермерського господарства, раціональному використанні земельних ділянок у відповідності до норм та мети Закону  № 973-IV.
За наведених обставин слід дійти до висновку, що Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області при винесені спірного наказу про передачу в оренду земельної ділянки гр. ОСОБА_1 було порушено порядок, визначеного  Законом № 973-IV  щодо надання земельних ділянок громадянам для ведення фермерського господарства, тобто спірний наказ не відповідає вимогам закону.
Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що гр. ОСОБА_1 вже одержав в оренду для створення фермерського господарства земельну ділянку загальною площею 36,02 га, розташовану на теритоії іншої сільської ради.  
Так, 21.04.2020 до Запорізької місцевої прокуратури № 2 з Державного архіву Запорізької області надійшло рішення чотирнадцятої сесії Бердянської районної ради народних депутатів № 4 від 31.03.1994, оформлене протоколом № 15, яким ОСОБА_1 надано в постійне користування для ведення фермерського господарства землю (колгосп ім. Смирнова, поле № 1, ґрунтозахисна сівозміна) (т. 1 а.с. 77-83).
При цьому, у супровідному листі зазначено, що додатки до рішення відсутні, зокрема Державний акт на право постійного користування землею серії ЗП 000001 № 59 від 31.05.1994 (т. 1 а.с. 75). 
08.05.2020 до Запорізької місцевої прокуратури № 2 на її запит № 34-3029 від 30.04.2020 з боку Міськрайонного управління у Бердянському районі та м. Бердянську Головного управляння Держгеокадастру у Запорізькій області надійшла завірена копія Державного акту на право постійного користування землею серії ЗП 000001 № 59, реєстр № 176 від 31.05.1994, виданого на підставі рішення сесії Бердянської районної ради від 31.03.1994 № 4 на ім`я ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 61).
Отже, на підставі рішення чотирнадцятої сесії Бердянської районної ради народних депутатів № 4 від 31.03.1994 ОСОБА_1 надано земельну ділянку площею 36,02 га для ведення фермерського господарства, що розташована на території Долинської сільської ради, про що видано Державний акт на право постійного користування землею серії ЗП 000001 № 59 від 31.05.1994 (т. 1 а.с. 63-64).
Відповідно до ст. 8 Закону України “Про фермерське господарство”, після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.
Таким чином, з одного боку, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з одержанням ним державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства, що є передумовою для державної реєстрації останнього, з іншого - відсутність такої реєстрації протягом розумного строку є невиконанням умов  закону  для отримання земельної ділянки з метою ведення фермерського господарства.
Вищенаведений висновок про застосування норм права у спірних правовідносинах викладений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16.10.2019р. у справі № 365/65/16-ц.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 так і не було зареєстроване фермерське господарство для оброблення отриманої в оренду спірної земельної ділянки. 
Таким чином, апеляційний господарський суд констатує, що ОСОБА_1 не мав правомірних (справедливих) сподівань на отримання землі в оренду поза конкурсом, адже йому вже надавалась на праві постійного користування (поза конкурсом) земельна ділянка саме для ведення фермерського господарства.
Дані обставини свідчить про те, що ОСОБА_1 , зловживаючи своїм правом, визначеним ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України щодо виділення земель для фермерського господарства поза конкурсною процедурою, штучно застосував пільговий порядок для отримання спірної земельної ділянки.
Наведене призвело до порушення правових засад рівності прав та загального доступу громадян до земельних ресурсів, як власності Українського народу, визначених у ст. ст. 13, 14 Конституції України та ст. 5 Земельного кодексу України, які на практиці реалізуються шляхом запровадження механізму передачі земель державної та комунальної власності в оренду за результатами земельних торгів.
У зв`язку із цим колегія суддів погоджується з прокурором шодо доведення матеріалами справи факту отримання ОСОБА_1 з порушенням встановленого порядку, поза конкурсною процедурою в грудні 2015 року для ведення фермерського господарства спірної земельної ділянки державної власності площею 19.7600 га, кадастровий номер 2322184600:03:001:2035, що розташована на території Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області за межами населеного пункту, що суперечить положенням ст. ст. 13, 14 Конституції України, ст.ст. 7, 12 Закону України "Про фермерське господарство" та ст. ст. 116, 123, 134 Земельного кодексу України.          
Суд першої інстанції вищенаведеного не врахував та безпідставо відмовив у задоволенні обгрунтованих вимог прокурора. 
Враховуючи наведені обставини, апеляційний господарський суд, дійшов висновку про те, що спірна земельна ділянка передана ОСОБА_1 із порушенням вимог статей 116, 118, 121, 123, 134 Земельного кодексу України, статей 7, 12 Закону України "Про фермерське господарство", що свідчить про незаконність наказу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області “Про передачу в оренду земельної ділянки” від 09.12.2015 № 8-856/27-15-СГ та згідно з ст.ст. 203, 215, 216 ЦК України є підставою для визнання недійсним договору оренди землі б/н від 10.12.2015, укладеного між Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області та ОСОБА_1 , та зобов`язання повернути спірну земельну ділянку на користь територіальної громади в особі Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області. 
При цьому, колегія суддів враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 року у справі № 922/1830/19 (п. 7), згідно з якою пред`явлення прокурором позову в інтересах держави до неї самої (в особі державного органу) не відповідає частині першій  статті 45 ГПК України, відповідно до якої сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у  статті 4 цього Кодексу, тобто позивач і відповідач не можуть збігатися, оскільки такий збіг унеможливлює наявність спору, що є підставою для відмови у позовних вимогах прокурора в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасуваня наказу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області “Про передачу в оренду земельної ділянки” від 09.12.2015 № 8-856/27-15-СГ, незаконність якого встановлена апеляційним судом під час апеляційного перегляду справи, що не зумовлює правових наслідків, на який він спрямований.
Колегія суддів апеляційного суду також відхиляє доводи відповідача-1 щодо помилкового визначення позивачем у справі Широківську сільську раду Запорізького району Запорізької області та відсутність у прокурора законних підстав для звернення з даним  позовом в інтересах держави, з огляду на наступне. 
Відповідно до положень Закону України “Про добровільне об`єднання територіальних громад” Лукашівська сільська рада Запорізького району Запорізької області, на території якої розташована спірна земельна ділянка, та ще п`ять сільських рад Запорізького району об`єдналися в Широківську об`єднану територіальну громаду Запорізького району Запорізької області.
Так, рішенням Широківської сільської ради від 29.05.2017 № 1 “Про підсумки виборів, визнання повноважень та реєстрацію депутатів Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області” визнано повноваження депутатів Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, обраних на перших виборах депутатів сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад і відповідних сільських, селищних, міських голів 30.04.2017.
За матеріалами справи на підставі акта приймання-передачі нерухомого майна від 22.12.2018 та наказу ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області № 8-2315/15-18-СГ від тієї ж дати земельну ділянку з кадастровим номером 2322184600:03:001:2035 площею 19.7600 га передано в комунальну власність Широківської сільської об`єднаної територіальної громади в масиві земель загальною площею 2037,0838 га. 
За рішенням Широківської сільської ради від 11.02.2019 на підставі вказаних документів прийнято у комунальну власність Широківської сільської ради (об`єднаної територіальної громади) вказані земельні ділянки та за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 07.05.2019 проведено державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за територіальною громадою сіл і селищ в особі Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області з кодом ЄДРПОУ 26013402.
У зв`язку з викладеним Широківська сільська рада представляє інтереси ОТГ, є юридичною особою та відповідно до вимог ст. 10 Закону України “Про місцеве самоврядування”, ст. 122 Земельного кодексу України здійснює на теперішній час повноваження власника земельної ділянки з кадастровим номером 2322184600:03:001:2035.
Обґрунтовуючи недійсність спірного наказу відповідача-1 та договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_1 та Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області, прокурор просив повернути земельну ділянку саме власнику, а тому з урахуванням вимог ст. 45 ГПК України належним позивачем у вказаному спорі є Широківська сільської рада Запорізького району Запорізької області.
При цьому, апеляційний суд враховує, що прокурор належним чином обґрунтував в позовній заяві необхідність звернення до суду з даним позовом в інтересах держави в особі позивача та визначив відповідачем-1 за позовом Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, оскільки просить скасувати накази Головного управління Держземагенства у Запорізькій області, яким і допущено порушення вимог законодавства при винесенні спірних наказів, тобто у даному випадку прокурор захищає інтереси держави, що узгоджується з приписами ст. 53 ГПК України та ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”, враховуючи що орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, на час їх виникнення, є відповідачем у справі та заперечує проти позовних вимог прокурора, що також підтверджує обґрунтованість звернення прокурора з позовом до господарського суду за захистом інтересів держави. Широківською сільською радою Запорізького району Запорізької області з моменту набуття права власності на спірну земельну ділянку та після відповідних звернень прокурора (а.с. 49, 97-98 т. 1, а.с. 31-38 т. 2) не вживалося заходів до її повернення, визнання наказу та договору недійсними. 
Щодо доводів відповідача-2 про те, що представляючи в суді Широківську сільську раду Запорізького району Запорізької області та подаючи позов від її імені, прокурор здійснює захист інтересів територіальної громади, а не держави, що суперечить приписам ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру", колегія суддів зазначає наступне.
Предметом спору, в даному випадку є передача в оренду земельної ділянки з порушенням вимог чинного законодавства.
Однак, Широківською сільською радою Запорізького району Запорізької області з моменту набуття права власності на спірну земельну ділянку не вживалися заходи до її повернення, визнання наказу та договору недійсними.
Відповідно до ст. ст. 5, 7 Конституції України носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. В Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.
За приписами ст. 2 Закону України "Про місцеве самоврядування", місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
В силу ч. ч. 3, 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
У рішенні Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № 1-1/99 визначено, що прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Поняття "орган уповноважений державою здійснювати відповідні повноваження" визначено, як орган державної влади або орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.
З наведеного вбачається, що інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також у захисті прав та свобод органів місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування у визначених законом випадках є рівними за статусом носіями державної влади як і державні органи.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02.10.2019 по справі № 4/166 "Б".
Крім того, право звернення прокурора в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування підтверджене у постанові Великої Плати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 32/563 (провадження № 12-172гс18).
З матеріалів справи також вбачається, що позивачем та відповідачем-1 під час розгляду справи у суді першої інстанції було заявлено про застосування строків позовної давності до вимог прокурора. 
В обґрунтування такої заяви позивачем та відповідачем-1 було зазначено, що прокурор звернувся до господарського суду з позовом 03.06.2020р. Предметом позову є визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Запорізької області “Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду” від 09.12.2015 р. № 8-856/27-15-СГ, визнання недійсним договору оренди землі б/н від 10.12.2015р. та повернення земельної ділянки. Отже, позовні вимоги по заявленим позовним вимогам сплили 09.12.2018р. та прокурор звернувся до господарського суду з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови в позові.
Вирішуючи питання про застосування позовної давності апеляційний суд враховує наступні правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.05.2020 у справі №  922/1467/19:
"Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
На віндикаційні позови держави та територіальних громад (в особі органів державної влади та місцевого самоврядування відповідно) поширюється загальна позовна давність.
Зміна правовідносин, які стали остаточними внаслідок спливу позовної давності або мали би стати остаточними, якби позовна давність була застосована без дискримінації на користь держави, є несумісною з принципом правової визначеності.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (частина четверта статті 56 ЦПК України).
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (абзац 1 частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів".
Прокурором подано даний позов в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області.
Спірна ж земельна ділянка з кадастровим номером 2322184600:03:001:2035 була передана з державної у комунальну власність Широківської сільської ради на підставі наказу ГУ Держгеокадастру в області від 22.12.2018р. № 8-2315/15-18-СГ. Фактична реєстрація права комунальної власності за Широківською сільською радою відбулась лише 10.04.2019р. (номер запису про право власності 31203397).
Відтак, Широківська сільська рада Запорізького району Запорізької області стала власником земельної ділянки з моменту реєстрації права власності 10.04.2019р. після чого набула прав власника, серед яких право на захист своїх порушених прав, а тому виходячи з особи позивача у справі, приписів ст. 256, ч. 1 ст. 261 ЦК України та наявності в Головного управління Держгеокадастру у Запорізької області статусу відповідача у справі, що унеможливлює відлік перебігу строку позовної давності з дня коли самє цією особою стало відомо про порушення прав держави, адже саме нею права та інтереси держави і були порушені, а реалізація прав держави здійснюється конкретним державним органом чи органом місцевого самоврядування, строк позовної давності для пред`явлення даного позову прокурора почав обліковуватись з 10.04.2019р.
Прокурор звернувся до Господарського суду Запорізької області з даним позовом 05.06.2020р., тобто в межах строку позовної давності, що виключає відмову у задоволенні позову через її пропуск. 
Крім того, факт безпідставного набуття ОСОБА_1 права оренди земельної ділянки (кадастровий номер 2322184600:03:001:2035) для ведення фермерського господарства за рахунок земель державної або комунальної власності поза конкурсом, що і було підставою для пред`явлення даного позову прокурором, було встановлено після отримання копії Державного акту на право постійного користування землею серії ЗП000001 № 59 від 31.05.1994р., який місцевою прокуратурою було отримано лише 08.05.2020р., що підтверджується листом Міськрайонного управління у Бердянському районі та м. Бердянську Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 05.05.2020р. № 0-8-0.171-2058/116-20. 
Відповідно ж до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 907/50/16, правило, встановлене ч. 1 ст. 261 ЦК України пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.
Колегія суддів також враховує, що з огляду на положення частини 3 та 4 статті 267 ЦК України у спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, прав визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи заявити про застосування до цих вимог позовної давності.
Подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 у справі №  183/1617/16.
У даній справі відповідачем-1 не заявлялося про застосування позовної давності до вимог прокурора, відтак вимога про визнання недійсним спірного договору, однією зі сторін якого є Головне управління Держгеокадастру у Запорізької області, у будь-якому випадку, підлягає задоволенню та відповідно підлягає задоволенню, як похідна, вимога про повернення  спірної земельної ділянки. 
Виходячи з усього вищевикладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що наведені відповідачем-2 доводи в обгрунтування заперечень на апеляційну скаргу є безпідставними, оскаржуване судове рішення ухвалено судом з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, що є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог прокурора. 
Згідно з ст. 129 ГПК України та виходячи з результатів розгляду апеляційної скарги, судові витрати по сплаті прокурорами судового збору за подання позову та сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на відповідачів у рівних частках.
З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури на рішення Господарського суду Запорізької області від 18.01.2021р. у справі № 908/1445/20 – задовольнити.  
Рішення Господарського суду Запорізької області від 18.01.2021р. у справі № 908/1445/20 – скасувати.
Ухвалити нове рішення.
Позовну заяву Виконуючого обов`язки керівника Запорізької місцевої прокуратури № 2 Запорізької області – задовольнити частково.
Визнати недійсним договір оренди землі б/н від 10.12.2015. укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області та ОСОБА_1 , на підставі якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис про інше речове право № 12533288 щодо оренди земельної ділянки площею 19.7600 га, кадастровий номер 2322184600:03:001:2035, що розташована на території Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області за межами населеного пункту, припинивши право оренди ФОП Зозуля Василя Анатолійовича, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.12.2015 за номером запису про інше речове право № 12533288.
Зобов`язати фізичну особу-підприємця Зозуля Василя Анатолійовича повернути земельну ділянку площею 19.7600 га, кадастровий номер 2322184600:03:001:2035, що розташована на території Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області за межами населеного пункту на користь територіальної громади, в особі Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області.
Стягнути з фізичної особи-підприємця Зозуля Василя Анатолійовича на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Запорізької місцевої прокуратури № 2 Запорізької області судові витрати по сплаті судового збору за подання позову у сумі 2102,00грн.  
Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Запорізької місцевої прокуратури № 2 Запорізької області судові витрати по сплаті судового збору за подання позову у сумі 2102,00грн.  
У задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасуваня наказу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області “Про передачу в оренду земельної ділянки” від 09.12.2015 № 8-856/27-15-СГ – відмовити.
Стягнути з фізичної особи-підприємця Зозуля Василя Анатолійовича на користь Запорізької обласної прокуратури судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 3153,00грн.  
Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області на користь Запорізької обласної прокуратури судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 3153,00грн.  
Видачу наказів згідно зі ст. 327 ГПК України доручити Господарському суду Запорізької області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена та підписана 10.04.2023 року.

Головуючий суддя                                                                                      А.Є. Чередко  

Суддя                                                                                                              Л.А. Коваль

Суддя                                                                                                              В.Ф. Мороз