П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/2037/22-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дмитришена Р.М.  
Суддя-доповідач -  Матохнюк Д.Б.   
07 червня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Матохнюка Д.Б. 
суддів:  Гонтарука В. М.  Білої Л.М. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Кушнір В. В., 
представника позивача: Сувалова В.О.,
представника відповідача: Скляр О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, 
В С Т А Н О В И В :
у лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області (Управління ДМС України у Вінницькій області) про визнання протиправним та скасування рішення від 28.07.2021, яким скасовано попереднє рішення Управління міграційної служби України у Вінницькій області від 03.12.2013 про набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_1 .
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2022 року відмовлено у задоволенні позовних вимог. 
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.
Представник відповідача про задоволення апеляційної скарги заперечив, посилаючись на її необгрунтованість та безпідставність.
Заслухавши, суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як громадянин Республіки Молдова, в порядку ч. 1 ст. 8 Закону України "Про громадянство України" звернувся до відповідача із заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням від 12.11.2013.
При цьому, 22.11.2013 позивач затвердив власноручним підписом зобов`язання припинити іноземне громадянство, в якому останній зобов`язувався протягом двох років з моменту набуття громадянства України припинити громадянство Республіки Молдова і подати до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства Республіки Молдова.
У разі неотримання позивачем незалежних від нього причин документа про припинення громадянства Республіки Молдова, зобов`язувався подати декларацію про відмову від іноземного громадянства цієї держави і повернути паспорт громадянина Республіки Молдова до уповноваженого органу цієї держави.
Так, 03.12.2013 Управлінням ДМС України у Вінницькій області прийнято рішення про оформлення позивачу набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про громадянство України".
Після прийняття рішення про набуття громадянства України, 10.12.2013 позивачем подано декларацію про відмову від іноземного громадянства. У поданій декларації позивач відмовився від громадянства Республіки Молдова та повідомив, що у зв`язку з існуванням незалежних від нього причини неоотримання документа про припинення громадянства Республіки Молдова, а саме вартість оформлення виходу з громадянства становить більше півтори тисячі гривень, що перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, установленого законом України на момент, коли особа набула громадянство  України. За станом на 03.12.2013 розмір мінімальної заробітної плати в Україні становив 1147,00 грн.
Також у поданій декларації позивач зобов`язувався повернути паспорт громадянина Республіки Молдова до уповноважених органів цієї держави, не користуватись правами громадянина Республіки Молдова і не виконувати обов`язків, передбачених їх законодавством.
При цьому, у вказаній декларації позивача повідомлено про те, що в разі невиконання цього зобов`язання він втратить громадянство України на підставі ст. 19 Закону України  "Про громадянство України" або його буде скасовано на підставі ст. 21 цього Закону. Декларацію про відмову від іноземного громадянства від 10.12.2013 затвердив позивач власноручним підписом.
За таких обставин, позивача було документовано паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 від 24.12.2013 та паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 23.11.2016.
У подальшому, відповідно до вимог наказів ДМС України № 42/аг від 02.06.2020 та № 82/аг від 03.11.2020, в Державній Міграційній службі України здійснено перевірку законності набуття особами громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про громадянство України", у тому числі перевірено набуття громадянства позивачем.
У ході проведення перевірки за обліками інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи "Аркан" щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, встановлено, що позивач після дати набуття громадянства України (03.12.2013) продовжував користуватись паспортами громадянина Республіки Молдова № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 під час перетину державного контролю України протягом 2016-2018 років.
За наслідками перевірки Управлінням ДМС України у Вінницькій області від 28.07.2021 прийнято рішення яким було скасовано попереднє рішення Управління ДМС України у Вінницькій області від 03.12.2013 про набуття громадянства України за територіальним походженням, у зв`язку тим, що громадянство України було набуто внаслідок подання зобов`язання щодо повернення паспорта іноземної держави до уповноважених органів цієї держави та відмови від користування правами громадянина іноземної держави, яке умисно не було виконано.
Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
За результатами встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок щодо необґрунтованості позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з  огляду на наступне.
Так, правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначено Законом України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-III (Закон №2235).
Відповідно до визначень, які містить ч. 1 ст. 1 Закону, громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.
Іноземець в разі набуття громадянства України зобов`язаний припинити іноземне громадянство подавши письмову заяву та протягом двох років повинен надати документ про припинення громадянства іншої держави.
У разі наявності у іноземця незалежних від нього причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства, останній подає декларацію про відмову від іноземного громадянства.
Статтею 6 Закону №2235 визначено підстави набуття громадянства України, зокрема, згідно з пунктом 2 частини першої вказаної статті громадянство України набувається за територіальним походженням.
Так, особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства (частина перша статті 8 Закону №2235).
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону №2235 іноземці, зазначені в частинах першій -третій цієї статті, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.
При цьому, зобов`язання припинити іноземне громадянство - це письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (частина перша статті 1 Закону).
Відповідно до ч. 8 ст. 8 Закону №2235 особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні.
Так, декларацією про відмову від іноземного громадянства є документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав (частина перша статті 1 Закону).
Частиною 1 ст. 9 Закону №2235 передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України.
За правилами п. 2 ч. 2 ст. 9 Закону однією з умов прийняття до громадянства України, зокрема, є подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців).
Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.
При цьому, незалежною від особи причиною неотримання документа про припинення іноземного громадянства - є невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін (за винятком випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років від дня подання клопотання, якщо термін не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства за ініціативою особи чи якщо така процедура не здійснюється або вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства) перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України (частина перша статті 1 Закону).
Згідно ст. 17 Закону №2235 громадянство України припиняється: 1) внаслідок виходу з громадянства України; 2) внаслідок втрати громадянства України; 3) за підставами, передбаченими міжнародними договорами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону №2235, підставами для втрати громадянства України є, зокрема, 1) добровільне набуття громадянином України громадянства іншої держави, якщо на момент такого набуття він досяг повноліття; 2) набуття особою громадянства України на підставі статті 9 цього Закону внаслідок обману, свідомого подання неправдивих відомостей або фальшивих документів; 3) добровільний вступ на військову службу іншої держави, яка відповідно до законодавства цієї держави не є військовим обов`язком чи альтернативною (невійськовою) службою.
Згідно ст. 21 Закону №2235 рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 7, 8, 10 - 13, 15 цього Закону внаслідок подання неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування особою будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України, у тому числі невиконання зобов`язання, взятого особою у зобов`язанні припинити іноземне громадянство (підданство), в декларації про відмову від іноземного громадянства або в декларації про відсутність іноземного громадянства.
Не може бути скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України стосовно особи, яка на момент прийняття такого рішення була неповнолітньою, недієздатною, крім випадків подання неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування особою будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.
Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (Порядок №215).
Вказаний Порядок визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.
Відповідно до п. 24 Порядку № 215 для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка народилася до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент народження особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає: а) заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням; б) дві фотокартки (розміром 35 x 45 мм); в) один із таких документів:
-декларацію про відсутність іноземного громадянства - для осіб без громадянства;
- зобов`язання припинити іноземне громадянство - для іноземців. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України.
Відповідно до п. 88 Порядку № 215 для скасування рішень про оформлення набуття громадянства України відповідно до статті 21 Закону №2235-ІІІ органами міграційної служби, дипломатичними представництвами чи консульськими установами України готуються такі документи: а) подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України; б) документи, які підтверджують, що особа набула громадянство України за територіальним походженням (стаття 8 Закону №2235-ІІІ) або була поновлена у громадянстві України (стаття 10 Закону) шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянства України (довідка органу міграційної служби, дипломатичного представництва чи консульської установи про те, що іноземець, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, не подав документ про припинення цього громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації його громадянином України, а незалежні від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства не існують (частина п`ята статті 8 та частина друга статті 10 Закону); інформація органу міграційної служби про те, що іноземець, який подав декларацію про відмову від іноземного громадянства, не повернув паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави (частина восьма статті 8 та частина сьома статті 10); інформація про те, що на момент реєстрації громадянином України існували підстави, за наявності яких особа не поновлюється у громадянстві України (частини перша та друга статті 10 з урахуванням частини п`ятої статті 9 Закону; частина п`ята статті 10 Закону); інформація про інші неправдиві відомості та фальшиві документи, які були подані для набуття громадянства України відповідно до статей 8 та 10 Закону, або інформація про приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України відповідно до статей 8 та 10 Закону.
Таким чином, не виконання заявником вимог поданого зобов`язання про припинення громадянства іншої держави є беззаперечною підставою для скасування рішень про оформлення набуття громадянства України на підставі ст. 21 Закону.
Згідно п. 92 Порядку № 215 до повноважень органів міграційної служби також належить скасування прийнятих ними рішень про оформлення набуття громадянства України у випадках, передбачених статтею 21 Закону №2235-ІІІ.
Таким чином, прийняття рішення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України належить до компетенції та приймається начальником територіального органу ДМС України або його заступником за результатами розгляду та на підставі подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України, до якого долучаються документи, визначені Порядком 215.
Тобто, необхідною та обов`язковою умовою для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України відповідно до ст. 21 Закону України "Про громадянство України" є встановлення центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, факту набуття особою громадянства України шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.
При цьому, вказані обставини повинні бути підтверджені відповідними документами, які свідчать, зокрема, про факт подання особою свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів. Крім того, встановленню підлягають також факти, підтверджуючі провину або злочинний намір, подачу завідомо хибних відомостей, обман заявника при отриманні ним паспорта громадянина України.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 14.11.2018 у справі №820/1293/16, від 24.04.2019 у справі №2040/5642/18, від 19.12.2019 у справі №815/3575/15 та від 28.02.2020 у справі №520/4398/19.
Так, 03.12.2013 Управлінням ДМС України у Вінницькій області прийнято рішення про оформлення позивачу набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про громадянство України".
Після прийняття рішення про набуття громадянства України, 10.12.2013 позивачем подано декларацію про відмову від іноземного громадянства. У поданій декларації позивач відмовився від громадянства Республіки Молдова та повідомив, що у зв`язку з існуванням незалежних від нього причини неоотримання документа про припинення громадянства Республіки Молдова, а саме вартість оформлення виходу з громадянства становить більше півтори тисячі гривень, що перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, установленого законом України на момент, коли особа набула громадянство  України. За станом на 03.12.2013 розмір мінімальної заробітної плати в Україні становив 1147,00 грн.
Також у поданій декларації позивач зобов`язувався повернути паспорт громадянина Республіки Молдова до уповноважених органів цієї держави, не користуватись правами громадянина Республіки Молдова і не виконувати обов`язків, передбачених їх законодавством.
При цьому, у вказаній декларації позивача повідомлено про те, що в разі невиконання цього зобов`язання він втратить громадянство України на підставі ст. 19 Закону України  "Про громадянство України" або його буде скасовано на підставі ст. 21 цього Закону. Декларацію про відмову від іноземного громадянства від 10.12.2013 затвердив позивач власноручним підписом.
Так, позивач зазначив про те, що він впродовж 2014-2016 років неоднарозово звертався до уповноваженого органу Молдови - МВС щодо отримання доказів припинення громадянства Молдови (виходу із громадянства), проте стикнувся із зволіканням, оскільки прийняти документи, у тому числі паспорт Молдови в нього відмовлялися, він не зміг офіційно отримати реквізити для сплати мита за вихід із громадянства Молдови.
За таких обставин, позивач був вимушений 10.03.2016 надіслати заяву про вихід із громадянства Молдови та паспорт громадянина Молдови серії НОМЕР_3 поштою з вкладеним описом.
З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, подана 10.03.2016 року позивачем заява свідчить про те, що лише у 2016 році позивач почав вживати заходи на виконання обов`язку зазначеному в декларації від 10.12.2013, тобто після закінчення дворічного строку для повернення документів, чим порушено Закон України "Про громадянство України".
При цьому, жодних письмових доказів на підтвердження неодноразових звернень позивача до уповноваженого органу Молдови до 2016 року до суду не надано.
Крім того, згідно з даними інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи "Аркан" щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, позивач протягом 2016-2017 років неодноразово (96 разів) перетинав державний кордон України на підставі паспортів громадянина Республіки Молдова серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 .
Зокрема, за паспортом громадянина Молдови серії НОМЕР_3 , який, за словами позивача, був надісланий до МВС Республіки Молдова листом від 10.03.2016 із описом вкладення, позивач 25 раз перетинав державний кордон України за період з 13.09.2016 по 21.05.2017.
Тобто, позивач, протягом 2016-2017 років продовжував використовувати документи громадянина Республіки Молдова, що свідчить про невиконання ним обов`язку повернення паспорта громадянина Республіки Молдова до уповноважених органів цієї держави, не користування правами громадянина Республіки Молдова та не виконання обов`язків передбачених законом, зазначених у декларації про відмову від іноземного громадянства.
Таким чином, дії позивача щодо невиконання приписів законодавства фактично призвели до наявності у нього (станом на момент прийняття рішення від 28.07.2021 за №0501.4.1/14856-21) непередбачуваного законодавством України подвійного громадянства.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем правомірно відповідно ст. 21 Закону України "Про громадянство України" винесено рішення про скасування рішення УМВС України у Вінницькій області про набуття громадянства України ОСОБА_1 .
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у встановленому законом порядку, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку.
Крім того, у апеляційній скарзі позивачем не зазначено жодної норми матеріального або процесуального права, яку порушив суд першої інстанції під час розгляду даної справи та обставини або доказу, якому суд першої інстанції не дослідив чи не надав належної оцінки.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються  встановленими у справі обставинами.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Постанова суду складена в повному обсязі   12 червня 2023 року.

Головуючий	 	 	Матохнюк Д.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Гонтарук В. М.    Біла Л.М.