ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/2547/22  Номер провадження 22-ц/814/2274/23	Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О.С.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,
суддів Абрамова П.С., Панченка О.О.,
при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Бондаренко Станіслав Григорович, на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 вересня 2022 року та на додаткове рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 жовтня 2022 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовський Анатолій Григорович, приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Марченко Наталя Анатоліївна про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та зміну черговості спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовної заяви
У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовський А.Г. про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та зміну черговості спадкування за законом.
В обґрунтування позову зазначено, що з листопада 2003 року по вересень 2021 року ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_3 (спадкодавець) проживали разом як чоловік та жінка за адресою: АДРЕСА_1 . Їх сім`ї були притаманні шлюбно-сімейні відносини, ведення спільного господарства та спільний бюджет (разом робили ремонт, купували побутові речі).
ІНФОРМАЦІЯ_1  ОСОБА_3 помер. Заповіту ним складено не було. 27 жовтня 2021 року, за заявою позивача, заведено спадкову справу. Однак, 28 квітня 2022 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Марченко Н.А. винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки заяву про прийняття спадщини подала також донька  ОСОБА_3 - ОСОБА_2 (відповідач), яка є спадкоємцем першої черги.
Разом з тим, позивач зазначає, що останні 4 роки сумісного проживання з ОСОБА_3 , у зв`язку з безпораднім станом останнього, саме вона несла витрати за все лікування та забезпечення померлого всім необхідним, допомагала йому пересуватись, доглядати за собою. До того ж, відповідач ніяк їй у цьому не сприяла.
Саме тому позивач вважає, що їй має бути надано право на спадкування після смерті ОСОБА_3 разом із спадкоємцями першої черги.
У зв`язку з вищевказаним, позивач прохала встановити факт спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу більше 5 років, а саме з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто по день смерті ОСОБА_3 ; змінити черговість одержання права на спадкування та визнати за ОСОБА_1 право на спадкування щодо майна спадкодавця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із спадкоємцем першої черги за законом - ОСОБА_2 .
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції
Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 червня 2022 року, у тому числі, залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Марченко Н.А.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 вересня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовський А.Г., приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Марченко Н.А. про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та зміну черговості спадкування за законом відмовлено.
Судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1984,80 грн віднесено на рахунок позивача.
Додатковим рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 жовтня 2022 року заяву відповідача ОСОБА_2 про винесення додаткового рішення задоволено частково.
Ухвалено додаткове рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовський А.Г., приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Марченко Н.А. про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та зміну черговості спадкування за законом.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 20264,50 грн.
В іншій частині заяви відмовлено.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись з рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 вересня 2022 року та додатковим рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 жовтня 2022 року, ОСОБА_1 оскаржила їх в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі позивач прохала суд повністю скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 вересня 2022 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити; змінити додаткове рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 жовтня 2022 року, зменшивши розмір витрат на професійну правничу допомогу.
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, висновки, які викладені в оскаржуваних рішеннях не відповідають обставинам справи та доказам, які вона подала до суду.
Позивачем було доведено факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , що в мотивувальній частині рішення було визнано місцевим судом, однак у задоволенні вказаної позовної вимоги було відмовлено.
В апеляційній скарзі зазначено, що позивачем було доведено факт здійснення за останній рік опіки над спадкодавцем, матеріальне його забезпечення та надання будь-якої іншої йому допомоги, а також безпорадній стан спадкодавця, однак судом першої інстанції, попри надання відповідних доказів, було відмовлено у задоволенні позовних вимог у частині зміни черговості спадкування за законом.
Витрати відповідача на професійну правничу допомогу не є співмірними та об`єктивними, а тому у разі залишення оскаржуваного рішення у силі, визначена судом сума таких витрат має бути зменшена. 
Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції
Представник позивача - адвокат Бондаренко С.Г., взявши участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, вимоги апеляційної скарги підтримав та прохав їх задовольнити.
Представник відповідача - адвокат Скляров М.М. проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вказавши на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень.
Інші учасники справи, будучи повідомлені про час, дату та місце судового засідання, на розгляд справи до суду не з`явилися.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.29).
Причиною смерті ОСОБА_3 згідно довідки про причину смерті, яка датована 28 вересня 2021 року, та лікарського свідоцтво про смерть, є інший та неуточнений цироз печінки (т.1 а.с.30-32);
До моменту смерті ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 20 січня 1997 року (т.1 а.с.27)
Згідно з відомостями зі спадкового реєстру, 27 жовтня 2021 року з заявами про прийняття спадщини до майна померлого ОСОБА_3 звернулись ОСОБА_1 , як спадкоємець четвертої черги, та ОСОБА_2 , як спадкоємець першої черги. Мати спадкодавця - ОСОБА_4 відмовилась від частки в майні на користь онуки - ОСОБА_2 (т.1 а.с.238-257).
28 квітня 2022 приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Марченко Н.А. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку спадкового майна, що складається з квартири за адресою: АДРЕСА_2 , за відсутності документів на підтвердження факту проживання разом зі спадкодавцем однією сім`єю не менше 5 років до дня відкриття спадщини (т.1 а.с.256-257).
Позиція апеляційного суду
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно із статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
У відповідності до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.
До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене положення поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім`єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини.
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Аналіз наведеної норми права вказує, що для визначення статусу сім`ї необхідно встановити три складові компоненти: особи спільно проживали; ці особи пов`язані спільним побутом; ці особи мають взаємні права та обов`язки.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року у справі № 5-рп/99 про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 31 травня 2022 року у справі № 554/8629/17 (провадження № 61-3012св21).
Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України).
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої-п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.
На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають такі юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої-п`ятої черги.
Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.
За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.
Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.
До відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 17 вересня 2020 року у справі № 755/14155/16-ц (провадження № 61-23350св19), від 14 вересня 2022 року у справі № 295/190/20 (провадження №61-15467св21).
Вирішуючи позовну вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловік та жінка слід врахувати, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.
Схожі висновки наведені Верховним Судом у постанові від 30 травня 2019 року у справі № 346/1178/17 (провадження № 61-48393св18).
Аналізуючи медичну документацію померлого, яка була подана позивачем до суду першої інстанції, вбачається, що спадкодавець тривалий час хворів на захворювання, зокрема хронічний гепатит, цироз печінки змішаного генезу, асцит, портальну гіпертензію, ВРВ стравоходу 1 ст., гіпато-лієнальний синдром, вторинну лейкопенію, тромбоцитопенію, портальну ерозійну гастро-дуоденопатію, варикозне розширення вен стравоходу (т.1 а.с.65-106), у зв`язку з чим періодично звертався до медичних закладів та потребував лікування. Водночас, лікарі, призначаючи ОСОБА_3 лікування, вказували про необхідність обмеження фізичного навантаження, натомість відомостей про його безпорадній стан подані докази не містять.
У зв`язку з вищевказаним, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, що ОСОБА_1 не додано до позовної заяви та не надано в судовому засіданні жодного медичного документу чи довідок, які б підтверджували безпорадний стан ОСОБА_3 - стан, при якому останній внаслідок тяжкої хвороби не міг самостійно приймати активні заходи, що забезпечують його існування, через погіршення стану здоров`я та супроводжуючими патологічними процесами не міг самостійно себе обслуговувати, - про які позивач зазначала у позовній заяві.
Крім того, подана до місцевого суду розписка про отримання грошових коштів ОСОБА_1 (т.1 а.с. 107), як зазначено останньою витрачених на лікування ОСОБА_3 , не підтверджують факт матеріального забезпечення позивачем спадкодавця, оскільки неможливо встановити напрямок їх фактичного використання. Водночас, згідно показань свідків, які були допитані у суді першої інстанції, померлий ОСОБА_3 працював, що в свою чергу виключає перебування останнього на повному утриманні позивача.
Отже, у зв`язку з вищевказаним, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, що не вбачається жодних даних та доказів на підтвердження наявності будь-яких обставин передбачених частиною другою статті 1259 ЦК України для зміни черговості спадкування, а саме, що позивач протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Встановлені обставини справи навпаки свідчать про те, що померлий у безпорадному стані не перебував, до дня смерті працював та отримував власний дохід.
Враховуючи викладене, позивачем не доведено права на зміну черговості одержання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом - ОСОБА_2 , яка своєчасно звернулася із заявою про прийняття спадщини.
З огляду на те, що встановлення позивачеві факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу необхідно їй як наслідок лише для отримання права на спадщину за законом разом із спадкоємцем першої черги та самостійно не породжує юридичних наслідків, тому факт проживання позивача із спадкодавцем однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, в цій конкретній справі, не підлягає встановленню, оскільки не породжує юридичних наслідків для позивача (узгоджується із правовою позицією, що викладена у постанові Верховного Суду від 14 вересня 2022 року по справі №295/190/20).
Щодо витрат на професійну правничу допомогу відповідача у суді першої інстанції
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19).
Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
З матеріалів справи вбачається, що відповідач у відзиві на позовну заяву зазначила, що нею очікується понести судові витрати в розмірі 30000,00 грн, пов`язані з оплатою правничої допомоги (т.1, а.с. 109-136).
19 вересня 2022 року відповідач подала до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення, до якої долучила докази понесених нею витрат на професійну правничу допомогу: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Скляровим М.М. при наданні професійної правничої допомоги Крутенко А.В. у справі №524/2547/22, які містять назву послуги, кількість витраченого часу та її вартість: ознайомлення з наявними у клієнта матеріалами справи - 4 год., 4962,00 грн, опрацювання законодавчої бази - 3 год., 3721,50 грн, надання усних консультацій - 1 год., 1240,50 грн, підготовка відзиву на позов - 3 год., 3721,50 грн, представництво інтересів у суді 30 червня 2022 року - 1 год., 1240,50 грн, представництво інтересів у суді 17 серпня 2022 року - 1 год., 1300,00 грн, представництво інтересів у суді 08 вересня 2022 року - 2 год., 2600,00 грн, представництво інтересів у суді 09 вересня 2022 року - 3 год., 3900,00 грн, представництво інтересів у суді 13 вересня 2022 року - 1 год., 1300,00 грн, загальна сума - 23986,00 грн (т.2, а.с. 64-65), акт виконаних робіт від 16 вересня 2022 року, який містить ідентичну інформацію, яка вказана в детальному описі робіт (наданих послуг) (т.2, а.с. 66-67), квитанція від 16 вересня 2022 року про оплату ОСОБА_2 адвокату Склярову М.М. вартість наданих послуг у розмірі 23986,00 грн (т.2, а.с. 68). Крім того, матеріали справи містять в собі ордер на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_2 адвокатом Скляровим М.М. (т.1, а.с. 226), договір про надання правничої допомоги, представництві інтересів в судах України, у правоохоронних органах та інших державних органах від 23 червня 2022 року, укладеному між клієнтом ОСОБА_2 та адвокатом Скляровим М.М., у якому, зокрема зазначено, що за надання юридичної допомоги клієнт зобов`язується виплатити гонорар згідно додаткової усної чи письмової угоди за домовленістю сторін (т.1, а.с. 227), копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №477 Скляровим М.М. (т.1, а.с. 228).
Крім того, в детальному описі робіт (наданих послуг) та акті виконаних робіт передбачено, що розмір адвокатського гонорару становить 50,00 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб за 1 годину роботи: з 01 січня 2022 року - 1240,50 грн за 1 год. роботи адвоката, з 01 липня 2022 року - 1300,00 грн за 1 год. роботи адвоката (т.2, а.с.64, 66).
Разом з тим, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача (пункт 2 частини другої статті 141 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі № 596/2305/18-ц зазначено, що відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
З матеріалів справи вбачається, що 03 жовтня 2022 року до суду першої інстанції надійшло клопотання від позивача про зменшення витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу, в якому ОСОБА_1 прохала суд зменшити, з урахуванням критерію розумності та справедливості, розмір витрат на професійну правничу допомогу.
У вищевказаній заяві, як на підставу зменшення таких витрат, зазначено, що в укладеному договорі відсутня інформація щодо розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару, що не дає можливості ані сторонам даної справи, ані суду пересвідчитись у їх дійсності та узгодженості. Позивач також звернув увагу, що відзив на позовну заяву було подано відповідачем, а вартість наданих послуг щодо опрацювання законодавчої бази, надання усних консультацій не є співмірними зі складністю справи.
Аналізуючи доводи позивача та беручи до уваги матеріали справи, колегія суддів погоджується, що відзив на позовну заяву був поданий та підписаний особисто відповідачем, що в свою чергу позбавляє можливості суд встановити дійсне надання даної послуги саме її представником. 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Враховуючи, що суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове рішення не взяв до уваги заперечення позивача щодо ухвалення додаткового рішення по справі та не застосував принцип співмірності з урахуванням складності категорії справи, колегія суддів вважає за потрібне зменшити суму судових витрат на професійну правничу допомогу з 20264,50 грн на 4000,00грн, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростували, а рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 вересня 2022 року постановлено із дотриманням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу на дане судове рішення слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Разом з тим, повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно з пунктом другим частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Бондаренко С.Г., на додаткове рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 жовтня 2022 року задовольнити та додаткове рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 жовтня 2022 року - змінити, стягнувши з ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2  кошти на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн замість 20264,50 грн
Щодо судових витрат
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл витрат.
Оскільки суд апеляційної інстанції змінює лише оскаржуване додаткове рішення в частині розміру витрат на професійну правничу допомогу, то розподіл судових витрат в частині судового збору при розгляді даної апеляційної скарги не здійснюється.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Бондаренко Станіслав Григорович, на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 вересня 2022 року - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 вересня 2022 року - залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Бондаренко Станіслав Григорович, на додаткове рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 жовтня 2022 року - задовольнити.

Додаткове рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 жовтня 2022 року - змінити, стягнувши з ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2  кошти на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн замість 20264,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 травня 2023 року.

Головуючий                                                                В.П. Пікуль

Судді                                                                        П.С. Абрамов

О.О. Панченко