Номер провадження: 22-ц/813/4834/23 Головуючий у 1-й інстанції: Бескровний Я.В.
Єдиний унікальний номер судової справи:947/20422/22 Доповідач Базіль Л. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.05.2023 року                                                                  м. Одеса
       Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
       головуючого судді (судді-доповідача) - Базіль Л.В., 
       суддів: Воронцової Л.П.,
Ігнатенко П.Я.,
секретар Кузьміч Г.Р.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк “ПриватБанк” на рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2022 року, ухвалене у складі судді Бескровного Я.В. у справі №947/20422/22 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця
                        ВСТАНОВИВ:
       Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.
       08 вересня 2022 року Акціонерне товариство Комерційний банк “Приватбанк” (далі — АТ КБ “Приватбанк”) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому посилаючись на те, що 26.08.2016 року ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ “Приватбанк” з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 26.08.2016 року, тим самим підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з “Умовами та правилами надання банківських послуг”, “Тарифами”, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між сторонами договір про надання банківських послуг (далі - договір), який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору.
       Відповідно до виявленого бажання, позичальнику було відкрито кредитний рахунок, що підтверджується випискою по рахунку та встановлено початковий ліміт, який у подальшому було збільшено до 9500,00 грн. Для користування кредитним картковим рахунком позичальник отримав кредитну картку. 
       Таким чином, позивач взяті на себе зобов`язання за умовами договору виконав у повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого ліміту. 
       Позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням грошів на кредитний рахунок у відповідності до п.2.1.1.12.3 договору.
        ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 07.06.2019 року.
       Станом на дату смерті ОСОБА_2 його заборгованість перед банком за кредитним договором №б/н від 26.08.2016 року становить — 9622,76 грн.
       Позивач вказував, що спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а отже в силу ч.3 ст.1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину є ОСОБА_1 .
       З метою з`ясування кола спадкоємців, отримання ними свідоцтва про право на спадщину після смерті позичальника ОСОБА_2 , банк 23.07.2020 року направив до Київської державної нотаріальної контори претензію кредитора та 10.09.2020 року отримав відповідь про те, що спадкоємці померлого ОСОБА_2 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії банку.
       09.04.2021 року банком до спадкоємців позичальника було направлено лист — претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, однак ніяких дій не було виконано.
       Позивач просив стягнути борг в сумі 9622,76 грн. за кредитним договором №б/н від 26.08.2016 року з ОСОБА_1 , як спадкоємця позичальника ОСОБА_2 , та відшкодувати понесені судові витрати на сплату судового збору.
       Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
       Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12.12.2022 року  у задоволенні позову АТ КБ “Приватбанк” відмовлено.
       Рішення суду мотивовано тим, що стороною позивача не надано жодного належного та допустимого доказу того, що відповідачу видавалася, і коли саме, банківська кредитна картка і відкривався картковий рахунок.
       При цьому суд зазначив, що надані позивачем докази - копія виписки за договором; заява про приєднання до умов та правил надання послуг; довідка про зміну умов кредитування та обслуговування картки оформленої на ім`я відповідача є недопустимими доказами, оскільки вони не засвідчені належним чином відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, відповідно до положень пункту 5.27 ДСТУ від 01.09.2003 №4163-2003.
       Суд також звернув увагу на те, що згідно розрахунку заборгованості, сума боргу по тілу кредиту становить 9622,76 грн, тоді як кредитний ліміт збільшувався лише до 9500,00 грн, що викликає обґрунтовані сумніви.
       Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
       АТ КБ “Приватбанк” через свого представника адвоката Сокуренко Н.В. оскаржило вказане рішення суду першої інстанції, подавши на нього апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ КБ “Приватбанк” задовольнити в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.
       В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що висновок суду про те, що позивачем не доведено факт отримання кредитної картки та користування нею, суперечить основним принципам цивільного судочинства — диспозитивності та змагальності сторін. Вказує на те, що суд спростовуючи вказані факти порушив вимоги ч.1,2,5 ст.12 ЦПК України та не звернув уваги, що відповідач участі у справі не брав і будь-яких заперечень не подавав. Зазначає, що банком на підтвердження своїх заявлених вимог суду надані саме первинні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за кредитним договором. Надана виписка по карткових рахунках та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі і їх не прийняття в якості доказів є порушенням норм ст. ст.76-80 ЦПК України.
       За викладених обставин вважає рішення суду першої інстанції є таким, що не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо його законності і обґрунтованості.
       Позиція відповідача на стадії апеляційного перегляду справи.
        ОСОБА_1 своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористалася. 
       Апеляційний розгляд.
       Представник позивача, АТ КБ “ПриватБанк”, ОСОБА_3 , яка звернулася з апеляційною скаргою, повідомлялася про дату, час і місце розгляду справи, шляхом направлення судової повістки на електронну адресу, вказану нею в апеляційній скарзі, як адреса для листування. В судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила.
       Інший уповноважений представник банку Бойко О.С., участь якої в судовому засіданні була визначена в режимі відеоконференції, приймала участь у попередньому судовому засіданні 27.03.2023 року у якому було вирішено питання про відкладення розгляду справи на 08.05.2023 року о 10:30 год., однак у судове засідання на зазначену дату не з`явилася, на зв`язок із апеляційним судом у режимі відеоконференції також не вийшла. Судова повістка представнику ОСОБА_4 була надіслана на електронну адресу, вказану нею у клопотанні про призначенння проведення засідання в режимі відеоконференції та з якої представник комунікувала з апеляційним судом. При цьому, з заявою про відкладення апеляційного розгляду справи, призначеного на 08.05.2023 року о 10:30 год. представник ОСОБА_4 не зверталася. 
       Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, повідомлявся шляхом направлення судової повістки на адресу вказану в позовній заяві: 
 АДРЕСА_1 , яку отримано 12.04.2023 року, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення.
       Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
       Враховуючи, що сторони в установленому законом порядку повідомлені про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, апеляційний суд ухвалив провести розгляд за відсутності сторін, оскільки у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України це не перешкоджає розгляду справи.
       Позиція апеляційного суду.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.
       Обставини справи.
       26.08.2016 року між Акціонерним товариством Комерційний банк “Приватбанк” та ОСОБА_2 укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, при цьому останнім підписано Анкету-заяву, при підписанні якої ОСОБА_2 погодився, що ця заява, разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.
        ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області(а.с.71)
       Станом на дату смерті позичальника ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) рік заборгованість ОСОБА_2 перед АТ КБ “Приватбанк” за кредитним договором №б/н від 26.08.2016 року становила 9622,76 грн.
       23 липня 2020 року АТ КБ “Приватбанк” надіслало до Київської державної нотаріальної контори у м. Одеса претензію кредитора, згідно з якою повідомлено про необхідність погашення спадкоємцями ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованості за кредитним договором №б/н від 26.08.2016 року у сумі 9622,76 грн (а.с.73)
       10.09.2020 року державний нотаріус Київської державної нотаріальної контори у м. Одесі Білик О. повідомила АТ КБ “Приватбанк” про те, що на підставі претензії банка заведена спадкова справа №707/2020 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . Також повідомлено, що на теперішній час до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався.(а.с.74)
       09 квітня 2021 року АТ КБ “Приватбанк” до спадкоємців позичальника направив лист-претензію, згідно якої позивач пред`явив вимоги по сплаті кредитної заборгованості в сумі 9622,76 грн (а.с.75).
       08.09.2022 року АТ КБ “Приватбанк” за захистом порушеного права звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 з вимогою стягнути з останнього на свою користь суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 9622,76 грн з правовим обґрунтуванням своїх вимог з посиланням на положення ст.ст.1218,1219,1268,1281 ЦК України.
       Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28.09.2022 року було відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. В ухвалі зазначено, що справа буде розглядатися без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.85).
       Мотиви апеляційного суду та застосовані норми права.
       У ч.ч.1,2 і 5 ст.263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
       Перелік справ, які може бути розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, наведено у статті 274 ЦПК України.
       Відповідно до частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. 
       Частина четверта статті 274 ЦПК України містить імперативну норму, яка визначає перелік справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження. Згідно із пунктом 2 частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо спадкування. 
       На неможливість розгляду вказаної категорії цивільних справ у порядку спрощеного провадження Верховний Суд неодноразово звертав увагу у своїх постановах, зокрема, у постановах від 15 вересня 2021 року у справі №643/11526/18, від 03 березня 2020 року у справі № 676/3396/19.
       За положеннями ч.1 ст.277 ЦПК України питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.
       Як вбачається із матеріалів справи звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути борг за кредитним договором з ОСОБА_1 , як спадкоємця позичальника ОСОБА_2 та посилався на положення статей 1218, 1219, 1268, 1281, 1282 ЦК України.
       Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28.09.2022 року було відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. В ухвалі зазначено, що справа буде розглядатися без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами(а.с.85).
       Враховуючи предмет та правові підстави позову у цій справі, вона є справою щодо спадкування, а отже, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 274 ЦПК України не може розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження. 
       Отже суд першої інстанції помилково розглянув цю справу у порядку спрощеного позовного провадження, не врахувавши її категорію, допустивши порушення норм процесуального права, яке відповідно до пункту 7 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
       За викладених обставин рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню з ухваленням нового рішення.
       Вирішуючи питання по суті заявлених позовних вимог апеляційний суд виходить з такого.
       Як вбачається із матеріалів справи, спірні правовідносини виникли щодо стягнення із спадкоємця ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, яка утворилась станом на 06.06.2019 рік.
       За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу.
       Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).
       До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
       Відносини між кредитором і спадкоємцями боржника регламентуються приписами статей 1281 і 1282 ЦК України.
       Згідно зі статтею 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
       Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
       За змістом наведених норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.
       Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно із ч.ч.5-7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
       Як убачається з матеріалів справи, 26.08.2016 року ОСОБА_2 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.26).
       У заяві зазначено, що відповідач згоден із тим, що підписана ним заява разом з “Умовами та правилами надання банківських послуг”, “Тарифами”, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між сторонами договір про надання банківських послуг (далі - договір), який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору.
       До анкети-заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт “Універсальна” “Універсальна, 30 днів пільгового періоду” та Умови і правила надання банківських послуг, які не підписані позичальником (а.с.27, 28-65).
       Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки, виданої АТ КБ «ПриватБанк», у відповідності до підписаного між Банком та ОСОБА_2 кредитного договору №б/н останньому було надано кредитні картки: НОМЕР_2 зі строком дії (04/20); НОМЕР_3 зі строком дії (03/21); НОМЕР_4 зі строком дії (04/21) (а.с.66).
       У відповідності до розрахунку позивача, заборгованість відповідача за договором №б\н від 26.08.2016 року станом на 06.06.2019 рік становить 
9622,76 грн. і складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 9622,76 грн.
       Як вбачається із виписки за договором ОСОБА_2 користувався кредитними коштами та здійснював різні банківські операції: купівля товару, оплата послуг, а також здійснював погашення кредитної заборгованості шляхом поповнення готівкою картки.
       У відповідності до вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
       Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
       Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
       За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).
       Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відтак, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
       Колегія суддів вважає, що у даній конкретній справі, що переглядається неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим банком, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
       Інформації щодо встановленого розміру процентів за користування кредитом, порядку та умов нарахування комісії, пені за кредитом зміст анкети-заяви позичальника від 26.08.2016 року, яка підписана ОСОБА_2 не містить.
       За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитом, нарахування комісії, пені, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. 
       Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
       Згідно із вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
       Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
       Таким чином, виписка з карткового рахунку, що міститься в матеріалах справи є належним, допустимим та достатнім доказом підтвердження заборгованості відповідача за кредитом.
       Як вбачається з розрахунку наданого позивачем та з виписки руху коштів за картковими рахунками, позичальникові нараховувалися проценти за користування кредитними коштами, пеня, комісія та погашалися банком за рахунок кредиту, збільшуючи відповідно загальну заборгованість за тілом кредиту. В той час, як Анкета-заява, підписана сторонами не містить відомостей, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також пені та комісії, так і відомостей про погашення нарахованих сум за рахунок кредиту.
       Отже підстави збільшення тіла кредиту за рахунок погашення нарахованих процентів, пені, комісії, що в загальній сумі становить
10569,48 грн. відсутні.
       Аналізуючи розрахунок заборгованості наданого позивачем та виписку по рахунку, апеляційний суд враховує, що позивачем безпідставно збільшено тіло кредиту на суму 10569,48 грн., а тому зважаючи на те, що позичальником ОСОБА_2 було фактично використано 72390,19 грн., а на погашення заборгованості сплачено 62767,43 грн, апеляційний суд дійшов висновку про те, що фактично отримані та використані кошти були повернуті позичальником за життя добровільно, а відтак у задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити з вище зазначеного.
       За таких підстав, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2022 року скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ “Приватбанк” до ОСОБА_1 про стягнення 9622,76 грн. кредитної заборгованості.
       При цьому, враховуючи той факт, що за наслідками апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції скасовується рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням судом процесуальних норм та у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено, то апеляційний суд не вбачає підстав для покладення на відповідача понесених позивачем судових витрат у вигляді сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги.
       Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд
                                ПОСТАНОВИВ:
       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк “Приватбанк” задовольнити частково.
       Рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.
       У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця відмовити. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

       Головуючий                                                Л.В. Базіль

       Судді:                                                Л.П. Воронцова
                                                                        П.Я. Ігнатенко