ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

01 червня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 183/3560/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
 головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
 суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції
на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2023 року (суддя Парфьонов Д.О.) у справі №183/3560/23 за позовом  ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Інспектора Департаменту патрульної поліції Бануляк Альони Віталіївни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,- 

                                                  ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила скасувати постанову у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого в автоматичному режимі №2АВ00703251 від 21.07.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.
В обґрунтування заявлених вимог посилалась на необґрунтованість та неправомірність оскарженого рішення, оскільки винесене відповідачем за відсутності події та складу правопорушення, без наявності доказів вчинення такого. 
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2023 року  позов задоволено.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції фактично виходив з того, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, що свідчить про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності. 
Такі висновки суд обґрунтував відсутністю доказів розташування дорожніх знаків, які б інформували водія про початок населеного пункту та про ділянку дороги, де можливе здійснення контролю за порушенням ПДР.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на те, у спірному випадку порушення позивачкою ПДР зафіксовано в автоматичному режимі, при цьому, місця встановлення стаціонарних технічних засобі (приладів контрою) знаходяться у відкритому доступі, а тому позивачка не була позбавлена можливості ознайомитися з відкритою інформацією щодо розташування таких технічних засобів. З цих підстав відповідач вказує на те, що навіть за відсутності дорожнього знаку (5.76), який інформує про ділянку дороги, де можливе здійснення контролю за порушенням ПДР, неможливо стверджувати про неправомірність притягнення водія до адміністративної
відповідальності, при цьому, враховуючи і те, що перш за все водій зобов`язаний дотримуватися ПДР в незалежності від наявності знаку 5.76, в тому числі дотримуватися швидкісного режиму встановленого в населених пунктах.
Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що згідно постанови по справі про адміністративне правопорушення серії 2АВ № 00703251 /а.с.33/, розглянувши дані, зафіксовані в автоматичному режимі за допомогою технічного засобу Каскад 260-1220, уповноваженою особою Департаменту винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії 2АВ № 00703251 за ч. 1 ст. 122 КУпАП про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн, в якій зазначено про те, що 21.07.2022 о 13 год. 45 хв. за адресою Н09 Мукачево-Львів 95+424, зафіксовано транспортний засіб Nissan Rogue номерний знак НОМЕР_1 . Особа, яка керувала наведеним транспортним засобом, перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 24 км/год, чим порушила п. 12.9(6) Правил дорожнього руху, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вказаною постановою притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення на відповідальну особу - ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Дата набрання постанови законної сили – 08.09.2022, строк пред`явлення до виконання 21.10.2022. Постанова містить посилання в Інтернеті на вебсайт, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент учинення правопорушення та постановою в електронній формі: http://bdr.mvs.gov.ua/user/g/r/2AB/00703251 та ідентифікатор доступу.
Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.
За наслідками перегляду судового рішення суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на таке. 
Відповідно до п.12.9 «б» ПДР водіям забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, перевищення обмежень швидкості створює склад правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП.
У свою чергу, стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Наявність чи відсутність адміністративного правопорушення встановлюється уповноваженою особою на підставі доказів, перелік джерел яких наведено в ст.251 КУпАП.
Так, за приписами     ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
У спірному випадку порушення зафіксовано в автоматичному режимі, чому відповідачем надано відповідні докази, які свідчать про місце фіксації та встановлену швидкість транспортного засобу.
В той же час, враховуючи підстави заявленого позову, відповідачем не було надано доказів того, що ділянка місцевості, на якій зафіксована швидкість транспортного засобу, була позначена дорожнім знаком, який інформує водіїв про початок населеного пункту.
З цього приводу суд першої інстанції обгрунтовано послався на загальновідомі обставини, які свідчать про те, що з початком широкомасштабного вторгнення агресора на територію України на багатьох автомобільних дорогах були демонтовані дорожні знаки, які позначали початок та кінець населеного пункту, назву населеного пункту. Це, зокрема, стосувалося і автошляху Н09 Мукачево-Львів 95+424, на якому було зафіксовано перевищення швидкості.
В апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що позивачка не була позбавлена можливості ознайомитися з інформацією, яка є загальнодоступною, щодо місць розташування засобів контролю. Не заперечуючи таку можливість, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що навіть обізнаність водія про місця розташування таких приладів, не означає того, що водій обізнаний про те, що він здійснює рух в межах населеного пункту. Для висновку про таку обізнаність обов`язковою умовою є те, що певна ділянка дороги має бути позначена дорожніми знаками, які інформують про початок та кінець населеного пункту. У спірному випадку доказів цьому відповідачем надано не було.
Крім цього, не було надано відповідачем і доказів того, що ділянка автодороги, на якій зафіксовано швидкість автомобіля, позначена знаком (5.76), який інформує про ділянку дороги, де можливе здійснення контролю за порушенням ПДР.
У свою чергу, наявність дорожнього знаку 5.76 законодавець розглядав як передумову правомірності дій під час фіксування правопорушень в автоматичному режимі.
Так, статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою:1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань;2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху (ч. 1 ст. 40 № 580-VIII).
Інформація про змонтовану/розміщену фототехніку і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз повинна бути розміщена на видному місці (ч. 2 ст. 40№ 580-VIII).
Відповідно до п.5.76 розділу 33 «Дорожні знаки» ПДР “Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху”. Позначає ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів.
Таким чином, ділянка дороги, де можливе здійснення контролю за порушенням ПДР, в обов`язковому порядку повинна бути позначена дорожнім знаком 5.76.
Отже, ненадання відповідачем доказів, які б свідчили про те, що частина дороги, на якій було зафіксовано швидкість транспортного засобу, була позначена дорожніми знаками як населений пункт та на якій би був наявний дорожній знак 5.76, обгрунтовано кваліфіковано судом першої інстанції як недоведеність відповідачем правомірності оскаржуваного рішення, що є підставою для його скасування. 
З цих підстав суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2023 року у справі №183/3560/23  – без змін.
Постанова     суду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України касаційному оскарженню не підлягає.             

          Повний текст постанови складено 01.06.2023
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк