22.05.23
22-ц/812/485/23

Єдиний унікальний номер судової справи: 477/1674/21
Провадження номер 22-ц/812/485/23 
Доповідач суду апеляційної інстанції Самчишина Н.В.

Постанова
Іменем України 

22 травня 2023 року                         м. Миколаїв         справа № 477/1674/21
Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого Самчишиної Н.В.,
суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,
за участі: представника позивача ОСОБА_1 - Мантуленко О.В. , 
представника відповідача - Ніколащенко С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Мантуленко Оленою Володимирівною, на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2023 року, ухвалене в складі головуючого - судді Козаченка Р.В., в приміщенні суду в м. Миколаєві, повний текст якого складено 17 березня 2023 року, за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» та виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» про захист трудових прав, 

установив:

26 серпня 2021 року ОСОБА_1 подав до суду вказаний позов, який обґрунтовував наступним.
27 липня 2021 року наказом № 164-ос було припинено дію його трудового договору та звільнено з посади старшого стрільця 5-го розряду стрілецької команди з профілактичної роботи згідно п. 6 ст. 36 КЗпП України через відмову від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.
Вказував, що він був ознайомлений з наказами № 181 від 30 квітня 2021 року та №193 від 11 травня 2021 року щодо зміни штатних розписів, з якими був не згоден.
Вважав ці накази незаконними, оскільки його не було повідомлено які повинні відбутися зміни; фактично ж його мали перевести на іншу посаду з пониженням, але нові посадові інструкції не були надані, тому фактично вважав, що було скорочення штату і його необхідно звільняти за ч. 1 ст. 40 КЗпП України, але для цього не була дотримана передбачена законом процедура, в тому числі й не було згоди профспілкової організації.
У зв`язку з цим, ОСОБА_1 вказував на те, що дії відповідача щодо його звільнення вчинені з порушенням норм трудового законодавства, а тому, уточнюючи позовні вимоги, остаточно просив поновити строки на оскарження наказів №181 від 30 квітня 2021 року та №193 від 11 травня 2021 року, визнати незаконними та скасувати зазначені накази та наказ №164-ос від 27 липня 2021 року про його звільнення, поновити його на роботі та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 27 липня 2021 року до дня поновлення на роботі.
У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував проти задоволення позову, вказуючи на те, що позивач не надав згоду на роботу у нових умовах праці, а тому його подальше звільнення на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України є обґрунтованим.
У відповіді на відзив позивач наполягав, що зміна розміру премії не може вважатися зміною істотних умов праці, оскільки може змінюватися кожного місяця та залежить від факторів, які не пов`язані з показниками роботи чи господарської діяльності, як наприклад відсутність фінансування.
Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем було дотримано вимоги закону про звільнення позивача. Досліджені судом докази свідчать про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 . 
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 діючи через свого представника адвоката Мантуленко О.В., подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.
Обґрунтовуючи свою скаргу, він наполягав на незаконності дій відповідача щодо його звільнення, на що вказують наявні в матеріалах справи докази, які були неправильно оцінені судом, що призвело до хибного висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.
Відповідачем АТ «Українська залізниця» подано відзив на апеляційну скаргу, у якому ним наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що наказом №275-ос від 30 листопада 2018 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду стрільця 4-го розряду стрілецької команди з оперативно-профілактичної роботи Херсонського та Миколаївського регіону виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця». Наказом 38-ос від 06 лютого 2019 року він був переведений на посаду старшого стрільця 5-го розряду цієї ж команди.
Відповідно до наказу від 30 квітня 2021 року № 181 «Про внесення змін до штатних розписів виробничих підрозділів служби воєнізованої охорони» з врахуванням змін за наказом № 181 від 11 травня того ж року, серед іншого, було визначено про вилучення з 15 липня 2021 року зі штатного розпису Одеського загону воєнізованої охорони штатних одиниць, зокрема стрільців, в тому числі 5-го розряду, та введення їх у штатні розписи Одеського, Знам`янського та Херсонського загонів. Так, за переліками вилучених та введених посад, виписаних в додатках до наказів, вилучалася посада ОСОБА_1 як старшого стрільця 5-го розраду стрілецької команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіонах, та з 15 липня 2021 року вводилася по ньому посада старшого стрільця 5-го розряду стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів ст. Миколаїв. 
Здійснено це було з метою раціоналізації робочих місць і запобігання непродуктивних фінансових витрат, виходячи із результату аудиту ЦВА окремих бізнес-процесів діяльності, відображених в Меморандумі від 26 січня 2021 року № 12.
З цими наказами позивач був ознайомлений 10 та 14 травня 2021 року, але не погодився.
Вказані зміни підпорядкованості потягли зміни в оплаті праці, зокрема й щодо зміни показників та розміру преміювання за основні результати господарської діяльності, про що позивач був повідомлений 27 травня 2021 року. При цьому відповідач в повідомленні про зміну істотних умов праці вказував про те, що з 15 липня 2021 року відбудеться реорганізація стрілецької команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіону, в результаті чого його посада буде переміщена до стрілецької команди охорони вантажів і об`єктів ст. Миколаїв та просив позивача протягом двох місяців з дня отримання цього повідомлення надати письмову згоду про свою згоду працювати у нових умовах та повідомляв ОСОБА_1 про наслідки відмови від роботи у нових умовах, а саме можливість звільнення на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України через два місяці.
В той же час, ОСОБА_1 не погодився на продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці та наказом № 164-ос від 27 липня 2021 року він був звільнений з посади старшого стрільця 5-го розряду команди з профілактичної роботи Херсонського та Миколаївського регіону виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» за п. 6 ст. 36 КЗпП України.
Відповідно до протоколу № 3 від 14 липня 2021 року на засіданні профспілкового комітету Одеського загону воєнізованої охорони регіональної філії Одеської залізниці було прийнято до відома інформацію щодо змін у умовах праці та запобігання звільненню працівників.
Середньомісячна заробітна плата позивача за 2021 рік на момент звільнення складала 12 156, 35 грн, середньогодинна 75 грн 27 коп. (середньодобова - 526,89 грн).
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Стаття 36 КЗпП України визначає підстави припинення трудового договору, кожна з яких є самостійною.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.
Частиною третьою та четвертою статті 32 КЗпП України встановлено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою.
Про зміну істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.
Якщо колишні (попередні) істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи на нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.
Припинення трудового договору за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»).
Зміною істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, викликаною змінами в організації виробництва і праці, визнається раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, в тому числі перехід на бригадну форму організації праці і впровадження передових методів тощо.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 761/11887/15-ц (провадження № 61-15506сво18) зроблено висновок, що звільнення працівника на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України у зв`язку із його відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці не можна відносити ні до звільнення працівника за його ініціативою, ні до звільнення працівника за ініціативою роботодавця. Зазначена підстава припинення трудового договору є окремою самостійною підставою для припинення трудового договору, яка обумовлена відсутністю взаємного волевиявлення його сторін, недосягненням ними згоди щодо продовження дії трудового договору. Підставою для звільнення працівника за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України є його відмова від продовження роботи в нових умовах праці після спливу двомісячного строку з часу ознайомлення з відповідним повідомленням.
Зміна істотних умов праці, передбачена частиною третьою статті 32 КЗпП України, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку із зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці.
Аналогічна правова позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 23 березня 2016 року № 6-2748цс15.
Статті 243, 245, 246, 247 КЗпП України передбачають, що відповідно до Конституції України та Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» громадяни України мають право на основі вільного волевиявлення без будь-якого дозволу створювати професійні спілки з метою представництва, здійснення і захисту своїх трудових та соціально-економічних прав та інтересів, вступати до них та виходити з них на умовах і в порядку, визначених їх статутами, брати участь у роботі професійних спілок.
Працівники мають право брати участь в управлінні підприємствами, установами, організаціями через загальні збори (конференції), ради трудових колективів, професійні спілки, які діють у трудових колективах, інші органи, уповноважені трудовим колективом на представництво, вносити пропозиції щодо поліпшення роботи підприємства, установи, організації, а також з питань соціально-культурного і побутового обслуговування.
Первинні профспілкові організації на підприємствах, в установах, організаціях та їх структурних підрозділах представляють інтереси своїх членів і захищають їх трудові, соціально-економічні права та інтереси.
Виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації разом з роботодавцем вирішує питання робочого часу і часу відпочинку, погоджує графіки змінності та надання відпусток, запровадження підсумованого обліку робочого часу, дає дозвіл на проведення надурочних робіт, робіт у вихідні дні тощо.
Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 є правильним.
Досліджені судом докази доводять, що роботодавцем при звільненні позивача не було порушено вимог трудового законодавства. При зміні істотних умов праці, посада, яку обіймав позивач, залишилася у штатному розписі, але змінилися умови трудового договору, зокрема й оплата праці, що включило зміну розміру ставок премій. Зміна одного структурного підрозділу товариства в інший без скорочення штату не є підставою вважати, що відбулося скорочення штату чи структурного підрозділу. Тому посилання позивача на те, що  фактично відбулося скорочення штату і його необхідно було звільняти за ч. 1 ст. 40 КЗпП України є помилковим. Позивача було звільнено з роботи через два місяці після повідомлення про зміну істотних умов праці. Суд встановив, що у відповідача відбулись зміни в організації виробництва і праці, що мало наслідком зміну істотних умов праці позивача. Така зміна істотних умов праці для ОСОБА_1 полягала у зміні його підпорядкованості як старшого стрільця 5-го розраду стрілецької команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіонах на старшого стрільця 5-го розряду стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів ст. Миколаїв. Звільнення позивача відбулось внаслідок його небажання працювати у змінених умовах праці, про що він власноруч підписав заяву із відмовою.
Доводи позивача про порушення відповідачем строку повідомлення про зміну істотних умов праці, встановлений частиною третьою статті 32 КЗпП України, не відповідає обставинам справи. Докази свідчать, що позивача ознайомлено з наказами від 30 квітня 2021 року № 181 «Про внесення змін до штатних розписів виробничих підрозділів служби воєнізованої охорони» з врахуванням змін за наказом № 193 від 11 травня того ж року, 10 та 14 травня 2021 року та повідомлено про зміну істотних умов праці 27 травня 2021 року, а звільнено - 27 липня 2021 року наказом № 164-ос. При цьому зазначені накази та повідомлення містять достатньо зрозумілі умови праці які змінюються. До того ж в повідомлені роботодавець навів порівняльну таблицю зміни показників та розмірів преміювання за основні результати господарської діяльності та повідомляв ОСОБА_1 про наслідки відмови від роботи у нових умовах та можливість звільнення на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України через два місяці.
Твердження позивача про те, що в товаристві не було таких змін в організації виробництва і праці, що вимагали зміни в організації виробничих підрозділів служби воєнізованої охорони, правильно оцінено судом першої інстанції як такі, що є безпідставними.
Нові умови праці, які передбачали роботу позивача на посаді старшого стрільця 5-го розряду стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів ст. Миколаїв, були викликані необхідністю раціоналізації робочих місць і запобігання непродуктивних фінансових витрат. 
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, бо воно є законним та обґрунтованим.
Керуючись ст.374,375,382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана через його представника - адвоката Мантуленко Олену Володимирівну, залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2023 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбаченихст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий                                                Н.В. Самчишина

Судді:                                                        В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова 

Повний текст постанови складено 22 травня 2023 року.