ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року	Львів	Справа № 464/5583/22 пров. № А/857/5287/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.Б.,
суддів                                                                      Большакової О.О., Мікули О.І.,
за участю секретаря судового засідання                    Юрченко М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 22 лютого 2023 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, інспектора з паркування сектору контролю за дотриманням паркування відділу інспекторів з паркування управління безпеки Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Шпакової Тамари Миколаївни  про скасування постанови,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Дулебко Н.І.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Львів, 
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

21 листопада 2022 року ОСОБА_1    звернувся в суд з позовом до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, інспектора з паркування сектору контролю за дотриманням паркування відділу інспекторів з паркування управління безпеки Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Шпакової Т.М., в якому просив скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності серії РАП № 828220339 від 17 жовтня 2022 року.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що постановою про притягнення до адміністративної відповідальності серії РАП № 828220339 від 17 жовтня 2022 року його  визнано  винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 300 грн. Вказує, що  згідно з оскаржуваною постановою, 30 вересня 2022 року о 16:29 год водієм транспортного засобу «Chevrolet Aveo», р.н. НОМЕР_1 , здійснено користування платним майданчиком без оплати вартості паркування. Вважає вказану постанову незаконною, оскільки в момент фіксації правопорушення водієм, який здійснив зупинку, належним позивачу транспортним засобом, був його син ОСОБА_2 . Також зазначає, що є особою з інвалідністю третьої групи та на вул. Драгоманова є лише два місця для паркування осіб з інвалідністю, які зайняті іншими автомобілями, що не виїжджають протягом тривалого часу, тому здійснити паркування на місці для осіб з інвалідністю було неможливо. Звертає увагу на те, що паркувальний майданчик на вул. Драгоманова не відповідає вимогам Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1342 від 03 грудня 2009 року, зокрема, майданчик містить лише два місця для паркування осіб з інвалідністю без належної дорожньої розмітки, які знаходяться на відстані у понад 200 метрів від початку майданчика. Вказує, що інспектор поліції допустив ряд процесуальних порушень, зокрема, під час складання повідомлення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності позбавив його права на захист, залишив поза увагою клопотання про відкладення розгляду справи, надання доказів фотофіксації, допит свідка ОСОБА_2 , огляд транспортного засобу на предмет наявності позначки «Особа з інвалідністю», а також докази щодо порушень в облаштуванні майданчика та огляд місць для паркування осіб з інвалідністю щодо правильності їх оформлення та зайнятості, виніс постанову без фактичного розгляду справи по суті.
Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 22 лютого 2023 року   у задоволенні позову відмовлено повністю. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з наявних у справі доказів та оглянутого судом веб-сайту в мережі Інтернет за посиланням: http//inspector.lviv.ua з відповідним ідентифікатором, на якому розміщено фотознімки у кольоровому вигляді, не встановлено розміщення в лівому нижньому куті лобового скла транспортного засобу позивача розпізнавального знаку «Водій з інвалідністю». Під час розгляду справи не спростовано факту розміщення транспортного засобу позивача  на майданчику для паркування, який визначений платним, а також того, що в лівому нижньому куті лобового скла транспортного засобу позивача не було розпізнавального знаку «Водій з інвалідністю». Судом першої інстанції не встановлено неправомірності дій відповідача при винесенні оскаржуваної постанови, у зв`язку з чим у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю. 
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції не витребувано відео з нагрудної камери  інспектора, не допитано свідка ( ОСОБА_2 ) в судовому засіданні, не оглянуто щорічні декларації держслужбовця ОСОБА_1  за 2012-2022 роки. Зазначає, що фотофіксація не здійснювалась у даному випадку в автоматичному режимі, а фото були відображені на сайті задовго після накладення адміністративного стягнення. Вказує, що крім позначки встановленого зразку у лівому куті лобового скла «водій з інвалідністю», там ще розміщено копію його посвідчення інваліда, і така сама позначка знаходиться у правому верхньому куті заднього скла транспортного засобу. Зазначає, що відповідачем порушено вимоги діючого законодавства щодо облаштування майданчику для платного паркування. Звертає увагу на те що умисні винні дії відповідачів, які проявились у недотриманні законодавства щодо облаштування майданчиків для платного паркування, унеможливили паркування його автомобіля на місці для осіб з інвалідністю.
Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, що відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 268, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, постановою серії РАП № 828220339 від 17 жовтня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 300,00 грн.
Відповідно до вказаної постанови, водієм транспортного засобу «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 , 30 вересня 2022 року о 16:29 год, здійснено користування майданчиком для платного користування, що знаходиться за адресою: В2017 м.Львів, вул. Драгоманова, з неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більше як за 10 хвилин користування майданчиком для платного користування, чим порушено вимоги абз. 2 п. 26 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1342.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.
Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2  ст. 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та Законами України.
Згідно із  ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення  (далі – КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 7 КУпАП  передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно  ст. 245 КУпАП  завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до  ст. 280 КУпАП  орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП  передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно із  ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
В свою чергу, згідно з п. 1  ст. 247 КУпАП  обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.
Статтею 72 КАС України  передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1  ст. 77 КАС України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2  ст. 77 КАС України  передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.
Зазначена норма вказує на те, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок по доведенні правомірності своїх дій/рішень. При цьому суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності має чітко дотриматися вимог  КУПАП.
Згідно з ч. 1, 2, 3  ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до  Закону України «Про дорожній рух»  визначається  Правилами дорожнього руху, затверджених  Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306  (із змінами та доповненнями) (далі – ПДР  України).
Відповідно до ч. 5  ст. 14 Закону України «Про дорожній рух»  учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього  Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Згідно з  пунктом 1.3. ПДР  України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Відповідно до  п. 1.9 ПДР  України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Частиною 1 статті 14-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа  фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу,  належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб,  особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у несплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу (примітка до ст. 14-2 КУпАП).
Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, встановлюються статтями 279-1 - 279-4 КУпАП та «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі» затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13 січня 2020 року № 13.
Відповідно до ч. 1-3, 5 ст. 279-1 КУпАП у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у  частині першій  статті 14-2  цього Кодексу.
За запитом посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції, інспекторів з паркування у письмовій або електронній формі (у тому числі за умови ідентифікації цих посадових осіб за допомогою кваліфікованого електронного підпису) відповідні органи (підрозділи) Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України зобов`язані надавати відомості про належного користувача транспортного засобу, фізичну особу, керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи, з обов`язковим дотриманням  Закону України  «Про захист персональних даних». 
Якщо адміністративне правопорушення, передбачене  частинами першою,  третьою  та  сьомою  статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки),  частинами першою,  другою  та  восьмою  статті 152-1  цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у  частині першій  статті 14-2  цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у  частині першій  статті 14-2  цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).
Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Згідно з ч.1  ст. 152-1 КУпАП порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі неоплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування, тягне за собою накладення штрафу в двадцятикратному розмірі від вартості однієї години послуги з користування тим майданчиком для платного паркування транспортних засобів, на якому знаходиться транспортний засіб у момент порушення.
Притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 152-1 КУпАП України згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення, зафіксоване не в автоматичному режимі  серії РАП № 828220339 від 17 жовтня 2022 року, за твердженням відповідача, відбулося через допущену позивачем неоплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більше як за 10 хвилин користування майданчиком для платного користування, чим порушено вимоги абз. 2 п. 26 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1342.
Відповідно до   абз. 2 п. 26 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1342 (далі – Правила № 1342) користувач зобов`язаний сплатити вартість послуг з користування майданчиками для платного паркування.
Згідно з вимогами абз. 4 п. 4 Правил № 1342, відведені майданчики для паркування – майданчики для паркування, розміщені в межах проїзної частини вулиці або дороги та обладнані відповідно до вимог цих Правил і Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Згідно з п. 33.7.14 Правил дорожнього руху табличка 7.14 Платні послуги застосовується із знаками 5.42.1, 5.42.2 або 5.43 для позначення місць, майданчиків або зони стоянки транспортних засобів, на яких беруть плату за паркування, а також із знаками 6.6, 6.11 і 6.21, де послуги надаються тільки на платній основі.
Відповідно до абз. 3, 4 п. 26 Правил № 1342 користувач зобов`язаний сплатити вартість послуг з користування майданчиками для платного паркування та розмістити у лівому нижньому куті лобового скла транспортного засобу платіжний документ у спосіб, що забезпечує його видимість для перевірки. Після закінчення часу паркування, за який сплачено, звільнити місце паркування або сплатити вартість послуг з користування майданчиком для платного паркування за час фактичного паркування. Допускається безоплатна стоянка транспортного засобу протягом 10 хвилин після закінчення часу паркування, за який сплачено.
На підтвердження порушення позивачем вимог абз. 2 п. 26 Правил № 1342 відповідачем до відзиву  на позовну заяву долучено матеріали фотофіксації, відповідно до яких водієм транспортного засобу марки «Chevrolet Aveo», р.н. НОМЕР_1 , 30 вересня 2022 року здійснено стоянку на майданчику для паркування, позначеного суцільною лінією, який у свою чергу визначений платним.
Зазначена фотофіксація адміністративного правопорушення здійснена з використанням технічного засобу Logic Instrument Fieldbook K 80V2 EM19481200637, про що зроблено відмітку у постанові про адміністративне правопорушення серії РАП № 828220339 від 17 жовтня 2022 року.
Колегія суддів враховує, що згідно фотоматеріалів, які знаходяться в матеріалах справи, водієм транспортного засобу марки «Chevrolet Aveo», р.н. НОМЕР_1 , 30 вересня 2022 року здійснено стоянку на платній стоянці більше 10 хв., оплату за паркування не здійснено.
Однак, розглядаючи спір, суд першої інстанції поза увагою залишив ту обставину, що позивач є особою з інвалідністю третьої групи, що підтверджується відповідним посвідченням, та має право на безоплатне паркування транспортного засобу відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.7).
Згідно з частинами 6, 7 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» власники спеціально обладнаних чи відведених майданчиків для паркування забезпечують виділення та облаштування в межах майданчиків місць для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю. Водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі на транспортних засобах, що належать підприємствам, установам, організаціям, які здійснюють діяльність у сфері соціального захисту населення, та громадським об`єднанням осіб з інвалідністю, мають право на встановлення на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю» та під час перевезення осіб з інвалідністю користуються всіма перевагами, що надаються водіям з інвалідністю. Водії, які керують транспортними засобами, на яких встановлений розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю», повинні мати при собі документи, що підтверджують інвалідність водія або одного з пасажирів. Кількість місць, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, становить не менше 10 відсотків загальної кількості місць на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування, але не менше одного місця з позначенням таких місць відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою.
Якщо власники спеціально обладнаних чи відведених майданчиків для паркування не забезпечили виділення та облаштування місць, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, такими місцями на відповідних майданчиках вважаються місця, на яких розміщені транспортні засоби, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2011 року № 585 відповідно до   статті 30   Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» затверджено   Порядок   надання пільг водіям з інвалідністю, водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі транспортними засобами, що належать громадським організаціям осіб з інвалідністю, підприємствам, установам, організаціям, які провадять діяльність у сфері соціального захисту населення, на безоплатне паркування і зберігання транспортних засобів (далі – Порядок  № 585).
Пунктом 1 Порядку № 585 визначено, що цей Порядок визначає механізм надання пільг власникам транспортних засобів, зазначеним у    частині шостій   статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», на безоплатне паркування на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування (далі - безоплатне паркування) і на безоплатне зберігання на автостоянках, на яких надаються послуги із зберігання транспортних засобів (крім гаражних кооперативів) (далі - безоплатне зберігання).
Відповідно до положень п. 2 Порядку  № 585 право на безоплатне паркування і зберігання транспортних засобів надається в тому числі - водіям з інвалідністю, водіям, які перевозять осіб з інвалідністю (далі - водії).
Документом, що посвідчує право на безоплатне паркування транспортного засобу, згідно вимог п. 4 Порядку № 585, є пенсійне посвідчення або посвідчення отримувача державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, або посвідчення особи, яка одержує державну соціальну допомогу відповідно до   Закону України   «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, в яких міститься запис про інвалідність.
Пунктом 5 Порядку № 585, передбачено, що безоплатне паркування здійснюється шляхом розташування транспортного засобу на місці для безоплатного паркування з урахуванням дорожніх знаків та дорожньої розмітки, а також з дотриманням Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1342 і Правил дорожнього руху. При цьому в лівому нижньому куті лобового скла транспортного засобу розміщується розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю».
Проте, як слідує з копій фото, долучених до матеріалів справи (а.с.30-33), а також фото, розміщених на веб-сайті в мережі Інтернет за посиланням: http//inspector.lviv.ua, то такі зроблені з такого ракурсу, що погано оглядається лівий нижній кут лобового скала автомобіля, при цьому проглядається наявність предмету, схожого на знак. Натомість, скаржником же в апеляційній скарзі зазначено, що, крім позначки встановленого зразку у лівому куті лобового скла «водій з інвалідністю», також розміщено копію його посвідчення інваліда, і така сама позначка знаходиться у правому верхньому куті заднього скла транспортного засобу.
Однак, вказаним обставинам суд першої інстанції не надав належної оцінки.
Згідно ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Частинами 1, 2 та 3 ст.77 КАС України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з абз. 1 п. 22 Правил № 1342 на майданчиках для паркування обов`язково облаштовуються місця (в обсязі не менше 10 відсотків загальної кількості, але не менш як одне місце) передбаченого стандартами розміру, позначені дорожніми знаками та дорожньою розміткою для паркування транспортних засобів, зазначених у частині шостій статті 30  Закону України  «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні». Відстань від в`їзду на майданчик для платного паркування до найближчого такого місця не повинна перевищувати 50 метрів.
Департаментом міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради під час розгляду справи у суді першої інстанції долучено до матеріалів справи схему майданчика для платного паркування по вул. Драгоманова, з якої видно, що загальна кількість місць для паркування осіб з інвалідністю  складає 3 паркомісця. 
Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що вказані місця знаходяться на відстані, що перевищує 50 метрів від в`їзду на майданчик для платного паркування, що є порушенням абз. 1 п. 22 Правил № 1342.
Не погоджуючись з оскаржуваною постановою, зокрема, щодо неналежного обладнання майданчика для платного паркування на вул. Драгоманова у м. Львові у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1342, представник позивача 23 січня 2023 року звернувся зі скаргою до Служби автомобільних доріг у Львівській області, УПП у Львівській області, Львівської міської ради.
Як слідує з відповіді Управління вуличної інфраструктури Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради від 19 січня 2023 року, земельна ділянка за адресою: вул. Драгоманова внесена до переліку земельних ділянок, спеціально визначених для забезпечення паркування транспортних засобів, який затверджений ухвалою Львівської міської ради від 27 січня 2011 року № 120; схема розміщення майданчика для платного паркування транспортних засобів на вул. Драгоманова погоджена УПП у Львівській області ДПП Національної поліції України.
Також відповідно до листа Управління безпеки Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради від 24 січня 2023 року схема організації дорожнього руху на вул. Драгоманова подано на повторний розгляд та погодження в УПП у Львівській області від 01 лютого 2023 року № 125 у зв`язку з перенесенням місць для осіб з інвалідністю. Відповідно до п. 14 Правил паркування, відведений майданчик для платного користування обладнано інформаційними знаками про способи та порядок оплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування (а.с.87-90).
Колегія суддів зазначає, що вказаний лист Управління безпеки Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради від 24 січня 2023 року свідчить про неналежну організацію обладнання майданчика для паркування відповідно до вимог вказаних Правил № 1342 і  Правил дорожнього руху.
Суд апеляційної інстанції погоджується з позицією відповідача про те, що учасники дорожнього повинні неухильно дотримуватися Правил дорожнього руху та Правил паркування.
В той же час, у межах цієї справи вирішуються питання щодо правомірності та обґрунтованості притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи скаржника про те, що в даному випадку недотримання відповідачем  законодавства щодо облаштування майданчика для платного паркування не дало можливості позивачу здійснити паркування автомобіля на місці для осіб з інвалідністю.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що в силу положень статей 9 та 10 КУпАП притягнення до адміністративної відповідальності можливо лише при доведеності вини особи у вчиненні правопорушення належними та допустимими доказами.
Згідно з частиною 7 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» якщо власники спеціально обладнаних чи відведених майданчиків для паркування не забезпечили виділення та облаштування місць, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, такими місцями на відповідних майданчиках вважаються місця, на яких розміщені транспортні засоби, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю.
Відповідно до ч. 3  ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:  1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Таким чином, нормами  ст. 286 КАС України  визначено вичерпний перелік судових рішень, які суд першої інстанції може приймати у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки позивач є особою з інвалідністю, відповідачем всупереч ч. 2 ст. 77 КАС України  не доведено факт відсутності знаку – «Інвалід за кермом» у лівому нижньому куті лобового скла транспортного засобу, то відповідно з урахуванням встановленого вище та вимог ст. 286 КАС України, постанову серії РАП № 828220339 від 17 жовтня 2022 року слід скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю. 
Рішення  Сихівського районного суду міста Львова від 22 лютого 2023 року  у справі № 464/5583/22 скасувати та прийняти нову постанову, якою  адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Постанову серії РАП № 828220339 від 17 жовтня 2022 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді 300 гривень штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, скасувати і справу про адміністративне правопорушення закрити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 19 квітня 2023 року.