ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 333/1053/23                                 Головуючий в 1 інст. Тучков С.С.
Провадження № 33/807/475/23                                         Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       
2 червня 2023 року         м. Запоріжжя
Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2023 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, офіційно не працевлаштованого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 17 000, 00 гривень з позбавленням його права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір, 

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 25.01.2023 року о 19-23 в м. Запоріжжя в Комунарському районі по вул. Космічній, буд. 81 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Kia Sorento», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом паркування без порушень ПДР України. Про повторність попереджений.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що працівники поліції під час події здійснили незаконну зупинку транспортного засобу під його керуванням. 
Вважає, що в його діях відсутній склад інкримінованого адміністративного правопорушення. 
Вказує, що місцевий суд не повідомляв його про дату і час судового розгляду, що є порушенням ст. 268 КУпАП.
Від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу він не відмовлявся, однак працівники поліції це проігнорували та незаконно склали матеріал про адміністративне правопорушення. 
Відеозапис є недопустимим доказом, оскільки суд не виносив рішення про надання диску, а самостійне виготовлення копій файлів відеозапису працівником поліції є забороненим. 
Просить апеляційний суд поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки справу було розглянуто без його участі. 
Постанову суду першої інстанції просить скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. 
Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції. 
Заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, оскільки справу 19 квітня 2023 року було розглянуто без участі ОСОБА_1 , а про існування вказаного рішення апелянт дізнався вже після спливу строків на апеляційне оскарження. 
Виходячи з того, що доводи апелянта щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження є обґрунтованими, виходячи з принципу правовладдя, який визнається і діє в Україні (ст. 8 Конституції України), задля забезпечення особі, що притягається до адміністративної відповідальності, можливості реалізувати свої процесуальні права, подана апеляційна скарга підлягає розгляду.
Щодо розгляду справи в порядку письмового провадження. 
Велика палата Верховного суду у постанові від 23 серпня 2018 року у справі № 11-237сап18 звернула увагу, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката встановлене ч. 1 ст. 268 та ч. 6 ст. 294 КУпАП, не є абсолютним.
Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й для осіб, які беруть участь у справі.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.89 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
У рішенні «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року Європейський Суд з прав людини наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судове засідання суду апеляційної інстанції, яке було призначене на 02.06.2023 року на 10: 50 годин, не з`явилася. 
Через канцелярію апеляційного суду, апелянт 02.06.2023 року подав клопотання про розгляд справи без його участі. 
Отже, виходячи з вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає за можливим розглянути апеляційну скаргу без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . 
Мотиви апеляційного суду щодо розгляду апеляційної скарги. 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції, дійшов до наступних висновків. 
Під час апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції встановив, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є законним та відповідають фактичним обставинам справи. 
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №143439 (а.с.1), ОСОБА_1 звинувачено в тому, що він 25.01.2023 року о 19-23 в м. Запоріжжя в Комунарському районі по вул. Космічній, буд. 81 керував транспортним засобом «Kia Sorento», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом паркування без порушень ПДР України. Про повторність попереджений. Вказаними діями водій порушив вимоги п. 2.5 ПДР України. 
Вказане обвинувачення підтверджується сукупністю доказів в справі, зокрема: актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.2) та направленням на огляд водія транспортного засобу (а.с.3), якими встановлено, що ОСОБА_1 під час події мав виражені ознаки алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду водій відмовився; рапортом працівника поліції О. Лисака (а.с.5), яким він повідомив про те, що під час служби з охорони громадського порядку та безпеки дорожнього руху, 25.01.2023 року на підставі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» було зупинено автомобіль д.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування виявлено, що водій має ознаки алкогольного сп`яніння. Від огляду ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України; оптичним носієм інформації у вигляді СД-диску (а.с.8), який містить відеозаписи з місця події, за участі ОСОБА_1 .
Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації стороною захисту наданих їй прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 в рушенні вимог п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли справи не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують інкриміновані обставини. 
Суд відхиляє доводи апелянта, оскільки вони були предметом розгляду в суді першої інстанції та спростовані дослідженими судом доказами. 
Зокрема, доводи про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від огляду, а в його діях відсутній склад інкримінованого адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП повністю спростовані змістом відеозапису (а.с.8), з якого вбачається, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 було зупинено працівником поліції через те, що останній подав безпідставно звуковий сигнал. Під час спілкування, водій ОСОБА_1 не міг пояснити причину подання звукового сигналу. Працівником патрульної поліції у водія виявлені буди виражені ознаки алкогольного сп`яніння, водію було запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Водій ОСОБА_1 під час події погодився пройти огляд, однак почав спотворювати процедуру огляду, який проводився за допомогою спеціального технічного засобу, а саме здійснював не видих, а вдих у мундштук, що унеможливило проведення огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння (час відео 00:22:43). 
Далі з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 (час відео 01:11:30) під час події на питання працівника поліції про вживання алкогольних напоїв, відповів, що дійсно вживав алкоголь, в той час коли він здійснював активні дії - керування автомобілем.
На пропозицію пройти огляд в спеціалізованому медичному закладі ОСОБА_1 також погодився, але після того як працівник поліції запропонував йому сісти до службового автомобіля для доставлення до медичного закладу ОСОБА_1 почав висловлювати непередбачені законом та Інструкцією вимоги, чим своєю фактичною поведінкою відмовився також і від проходження огляду в спеціалізованому медичному закладі. 
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 своєю поведінкою під час події здійснив порушення п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Твердження апелянта про те, що відеозапис зроблено незаконно і він є недопустимим доказом, є безпідставним, адже вказаний відеозапис був здійснений безпосередньо під час події працівником поліції та є додатком до складеного протоколу про адміністративне правопорушення. 
Апеляційний суд вважає, що вищевказаний доказ є допустимим, законним і таким, що підтверджує викладене обвинувачення ОСОБА_1 в тому, що він здійснив порушення вимог ПДР України. 
Апеляційний суд також відхиляє доводи ОСОБА_1 про незаконність зупинки, оскільки відповідно до змісту відеозапису і рапорту працівника поліції встановлено, що водія було зупинено за порушення ПДР України, а тому дії працівника поліції відповідають вимогам ст. 35 Закону України «Про національну поліцію». 
Доводи про те, що місцевий суд незаконно розглянув справу, оскільки не повідомив про дату і час розгляду справи, є необґрунтованими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції повідомляв особу, яка притягається до адміністративної відповідальності за адресою, яка вказана у протоколі, який був підписаний особисто ОСОБА_1 , що підтверджується судовими повітками в справі (а.с. 13, 15). Ця ж адреса як адреса для листування вказана ОСОБА_1 і в поданій ним апеляційній скарзі. 
Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За наслідками апеляційного розгляду не встановлено істотних процесуальних порушень, як з боку працівників поліції під час складання адміністративного матеріалу, так і судом першої інстанції під час судового розгляду, які були б підставою для скасування постанови суду та звільнення особи від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.
За результатами апеляційного розгляду підстав для скасування постанови суду та закриття справи щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП не встановлено, а відтак апеляційну скаргу, слід залишити без задоволення.
При призначенні адміністративного стягнення, судом першої інстанції було в повній мірі дотримано вимоги ст. 33 КУпАП та призначено справедливе стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, яке за своєю суттю та розміром в повному обсязі буде сприяти вихованню ОСОБА_1 та запобігти в подальшому вчинення останнім нових правопорушень.
На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, - 

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, задовольнити. 
Апеляційну особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 
Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду                                         В.Я. Рассуждай
Дата документу  Справа № 333/1053/23