Ухвала
Іменем України
 
13 квітня 2023 року
 
м. Київ
 
справа № 686/28625/21
провадження № 61-4165ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Держава Україна в особі Міністерства внутрішніх справ України,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 квітня 2022 року у складі судді Заворотної О. Л. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 01 березня 2023 року у складі колегії суддів: Корніюк А. П., П`єнти І. В., Талалай О. І., 
 
ВСТАНОВИВ: 
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням рішення суду у справі № 2270/14181/11 за період з 13 год 00 хв по 14 год 00 хв 30 листопада 2021 року.
ОСОБА_1 позов обґрунтовував тим, що невиконанням рішення суду йому спричинено сильні душевні та моральні страждання, призвело до негативних наслідків для авторитету держави. Позивач вказував, що наслідком невиконання рішення суду є порушення його конституційного права: як споживача на доброякісну послугу від органів державної влади в частині правомірності та добросовісності; права приватної власності на паспортну книжечку, адже документ є майном в розумінні цивільного законодавства; права правомірного очікування на справедливий суд та відшкодування витрат, що були ним понесені на відновлення порушених прав; права на справедливий суд і судовий захист, оскільки виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на судовий захист. Моральну шкоду позивач оцінив у розмірі 99 000 000 000,00 грн. 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 квітня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не зазначив, у чому саме полягає незаконність дій чи бездіяльність Держави Україна в особі Міністерства внутрішніх справ України при невиконанні рішення суду у справі № 2270/14181/11 за 09 лютого 2022 року, та заподіяння такими діями чи бездіяльністю моральної шкоди позивачу. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження визначеного ним розміру відшкодування моральної шкоди, який, на його думку, становить 99 000 000 000,00 грн.
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 01 березня 2023 рокуапеляційну скаргу задоволено частково. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 квітня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 реалізував своє законне право на відшкодування моральної шкоди за невиконання судового рішення.
Також суд апеляційної інстанції констатував, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про недоведення ОСОБА_1 наявності складу цивільного правопорушення, що є юридичною підставою відповідальності Держави Україна перед ним за завдані збитки, тому позов є необґрунтованим. Матеріали справи № 686/28625/21 не містять належних і допустимих доказів заподіяння ОСОБА_1 за період з 13 год 00 хв по 14 год 00 хв 30 листопада 2021 року моральної шкоди внаслідок невиконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11.
Також апеляційний суд врахував, що на користь позивача уже стягувалося відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 510,00 грн, про що він сам зазначив у позові. Враховуючи, що законодавством України передбачено виключно одноразове відшкодування заподіяної моральної шкоди, тому ОСОБА_1 уже скористався своїм правом на застосування такого способу захисту порушеного цивільного права. Тому вважав заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 99 000 000 000,00 грн за період з 13 год 00 хв по 14 год 00 хв 30 листопада 2021 року є відвертим зловживанням правом.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи таке саме за результатом рішення, суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що всупереч процесуальному закону суд першої інстанції розглянув справу № 686/28625/21 за відсутності позивача ОСОБА_1 , який не був належно повідомлений про дату, час і місце судового засідання.
У березні 2023 року від ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду надійшла касаційна скарга на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 квітня 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 01 березня 2023 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позов.
Як підставу касаційного оскарженняОСОБА_1 зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, зокрема без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц, від 09 лютого 2021 року у справі № 381/62/17, від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19, у постановах Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 686/8422/20, від 03 лютого 2022 року у справі № 686/13784/21, від 08 червня 2022 року у справі № 686/4032/21, у постанові Верховного суду України від 01 червня 2016 року у справі № 920/1771/14. (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
ОСОБА_1 у касаційній скарзі наголошує на тому, що оскаржувані судові рішення порушують принцип правової визначеності та комплексний принцип конституційного верховенства права. 
 
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України  у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11, яка залишена в силі ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2012 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково та зобов`язано Хмельницький міський відділ УМВС України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію в паспорт громадянина України ОСОБА_1 , який йому видати на руки. В решті позовних вимог відмовлено.
Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Хмельницькій області Котом А. М. від 27 червня 2012 року відкрито виконавче провадження № 33223826 з примусового виконання виконавчого листа № 2270/14181/11, виданого 11 червня 2012 року.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2012 року замінено у виконавчому проваджені № 33223826 боржника Хмельницький міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області на Управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області.
Постановою державного виконавця від 28 грудня 2018 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2270/14181/11, виданого 11 червня 2012 року Хмельницьким окружним адміністративним судом, закінчено на підставі пункту 11 частиною першою статті 39 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 жовтня 2020 року, що набрало законної сили 19 січня 2021 року, стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 10 510,00 грн моральної шкоди, завданої бездіяльністю Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області.
Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) вказано, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19) зробила висновок про те, що чинним законодавством і, зокрема, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачене багаторазове відшкодування моральної шкоди за незаконне притягненням особи до кримінальної відповідальності.
Суди встановили, що ОСОБА_1 реалізував своє право на отримання відшкодування моральної шкоди за невиконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 жовтня 2020 року у справі № 686/8422/20, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 19 січня 2021 року, стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10 510,00 грн компенсації моральної шкоди, завданої бездіяльністю Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області з виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11.
За наведених обставин, суди зробили обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову.
Визначаючи як підставу касаційного оскарження посилання на правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (безпідставно одержані кошти), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (зобов`язання виконати умови договору), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 09 лютого 2021 року у справі № 381/622/17 (стягнення заборгованості за договором банківського вкладу), від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19 (про визнання рішень протиправними та скасування записів про державну реєстрацію), ОСОБА_1 вважав, що суди не врахували їх під час постановлення оскаржуваних рішень. У зазначених постановах наявний висновок, відповідно до якого способи захисту порушеного права чи інтересу мають бути спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними.
Верховний Суд констатував, що такі доводи заявника не заслуговують на увагу, оскільки правові висновки, викладені у перелічених постановах, не суперечать висновкам, які були зроблені судами першої та апеляційної інстанцій у справі № 686/28625/21. Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що позивач скористався своїм правом на захист порушених прав, ОСОБА_1 отримав відшкодування моральної шкоди в іншій справі (№ 2270/14181/11), яким на його користь стягнуто 10 510, 00 грн. Тож його порушене право вже відновлене судом.
Також ОСОБА_1 підставою касаційного оскарження визначив неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 43), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, згідно з якими суд повинен встановити, чи було порушено право, за захистом якого звернувся позивач, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб його захисту.
Верховний Суд зробив висновок, що оскаржені судові рішення відповідають наведеним правовим висновкам, суди встановили, що право позивача, за захистом якого він звернувся, є відновленим та не є порушеним на момент звернення до суду з цим позовом. Заявник отримав відшкодування моральної шкоди, а повторне відшкодування за одне і те ж саме порушення прав та інтересів є неможливим. Тож обрання неефективного (неправомірного) способу захисту не було підставою для відмови у задоволенні позову.
Посилання заявника на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 686/8422/20, суд касаційної інстанції відхиляє, оскільки судами попередніх інстанцій враховано, що саме у наведеній справі на користь ОСОБА_1 стягнуто відшкодування моральної шкоди, відповідно судами зроблено висновок про неіснування правових підстав для повторного відшкодування моральної шкоди.
Також Верховний Суд не враховує правові висновки, викладені у постановах суду касаційної інстанції від 03 лютого 2022 року у справі № 686/13784/21 та від 08 червня 2022 року у справі № 686/4032/21, на які посилається заявник, оскільки виключно відмінність результату вирішення спору у спірних правовідносинах та у наведених заявником справах не є безумовною підставою для ствердження про неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах та відкриття касаційного провадження у справі.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).
Отже, зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до такого висновку.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Міністерства внутрішніх справ Українипро відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 квітня 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 01 березня 2023 року відмовити. 
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:    	І. Ю. Гулейков       С. О. Погрібний        О. В. Ступак