ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" квітня 2023 р.                                  Справа № 910/7830/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Шапрана  В.В.
суддів:            Андрієнка  В.В. 
          Буравльова  С.І. 
 
секретар                      Місюк О.П.
за участю
представників:           позивача - Марковська В.В.
                                   відповідача-1 - не з`явилися
                                   відповідача-2 - не з`явилися
розглянувши апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Зовнішекономсервіс"
на рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2022 (повне рішення складено 05.12.2022)
у справі №910/7830/22 (суддя - Бойко Р.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги"
до: 1. Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському";
2. Дочірнього підприємства "Зовнішекономсервіс"
про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:
У серпні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" звернулося з позовом до Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" та Дочірнього підприємства "Зовнішекономсервіс" про солідарне стягнення заборгованості у загальному розмірі 12755232,83 грн, з яких: 12662001,86 грн - основний борг, 24226,36 грн - 3% річних та 69004,61 грн - інфляційні втрати.
В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" стверджує, що у Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" наявний борг з оплати спожитої електричної енергії у вересні-листопаді 2021 року та січні-травні 2022 року згідно договору про постачання електричної енергії споживачу №207ПВ від 17.04.2020 у розмірі 12662001,86 грн. Позовні вимоги до Дочірнього підприємства "Зовнішекономсервіс", у свою чергу, обґрунтовані тим, що згідно договору поруки від 20.07.2020 відповідач-2 поручився перед позивачем за виконання відповідачем-1 зобов`язань щодо оплати використаної (купованої) за договором про постачання електричної енергії споживачу №207ПВ від 17.04.2020 електричної енергії. Крім того, позивач вказує, що у зв`язку з простроченням Приватним акціонерним товариством "Завод "Кузня на Рибальському" своїх зобов`язань з оплати спожитої електричної енергії наявні правові підстави для солідарного стягнення з відповідачів 3% річних та інфляційних втрат у вказаних вище розмірах, нарахованих за період з 08.10.2021 по 23.02.2022.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.08.2022 відкрито провадження у справі №910/7830/22, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.11.2022 (повне рішення складено 05.12.2022) у справі №910/7830/22 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" задоволено повністю.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Дочірнє підприємство "Зовнішекономсервіс" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову до відповідача-2 у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом під час ухвалення рішення не в повному обсязі з`ясовано обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, а також порушено норми матеріального права.
Дочірнє підприємство "Зовнішекономсервіс" вказує на те, що ним не надавалася згода на солідарну відповідальність після 16.04.2021 і автоматична пролонгація договору №207ПВ від 17.04.2020 не тягне за собою автоматичну пролонгацію договору поруки. Таким чином, на переконання відповідача-2, він не несе відповідальність за порушення відповідачем-1 умов договору про постачання електричної енергії споживачу №207ПВ від 17.04.2020.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 02.01.2023 апеляційну скаргу у справі №910/7830/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: ОСОБА_1 (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Буравльов С.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2023 відкрито апеляційне провадження у справі №910/7830/22, призначено її до розгляду на 12.04.2023, а також встановлено учасникам справи строк на подання відзивів на апеляційну скаргу.
До суду 02.03.2023 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому Товариство з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Приватне акціонерне товариство "Завод "Кузня на Рибальському", у свою чергу, у встановлений процесуальний строк не скористалося правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що відповідно до ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
На підставі службової записки секретаря судової палати та розпорядження Північного апеляційного господарського суду №09.1-07/302/23 від 30.03.2023 у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 у відставку призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/7830/22.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2023 справу №910/7830/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2023 справу №910/7830/22 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду та призначено до розгляду на 12.04.2023.
На електрону адресу суду 04.04.2023 від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2023 вказане клопотання задоволено.
В судове засідання 12.04.2023 з`явилася представник позивача, натомість представники відповідачів не з`явилися.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2023 розгляд справи відкладено до 27.04.2023 та задоволено усне клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
До суду 24.04.2023 Дочірнім підприємством "Зовнішекономсервіс" подано клопотання про зупинення провадження у даній справі. У клопотанні скаржник просить зупинити провадження у справі №910/7830/22 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/4747/23 за позовом Дочірнього підприємства "Зовнішекономсервіс" до Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" про визнання недійсним договору поруки від 20.07.2020. Також скаржник просить врахувати вимоги ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства та ч. ч. 1-3 ст. 32 ГПК України, оскільки стосовно відповідача-1 відкрито провадження у справі про банкрутство.
У призначене судове засідання 27.04.2023 з`явилася представник позивача, натомість представники відповідачів не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.
Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.
При цьому, відповідно до ч. 11 вказаної статті суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Разом з цим, як було зазначено вище, відповідачі належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги та не подавали до суду клопотань про відкладення розгляду справи. Отже, неявка у судове засідання представників відповідачів не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.
Також у судовому засіданні судом поставлено на обговорення клопотання Дочірнього підприємства "Зовнішекономсервіс" про зупинення провадження у даній справі. Присутня представник позивача заперечила щодо задоволення вказаного клопотання.
Апеляційний суд приходить до висновку стосовно відмови у задоволенні клопотання про зупинення провадження, оскільки його подання свідчить про зловживання Дочірнім підприємством "Зовнішекономсервіс" своїми процесуальними правами.
По-перше, позовну заяву у справі №910/4747/23 відповідачем-2 подано лише у квітні 2023 року, тобто не лише після подання позову у справі №910/7830/22, а і після ухвалення рішення та подання апеляційної скарги. Вказане може свідчити про затягування розгляду даної справи, а також з урахуванням наявності інституту перегляду рішення за нововиявленими обставинами. При цьому, процесуальний закон вимагає від учасників справи подавати заяви і клопотання з процесуальних питань на стадії підготовчого провадження у суді першої інстанції, а у випадку такої неможливості - разом з апеляційною скаргою. При цьому, така неможливість повинна бути належним чином обґрунтована. Однак, скаржником не наведено жодних обґрунтувань щодо неможливості звернення з позовом про визнання недійсним договору поруки ще під час розгляду спору у суді першої інстанції.
По-друге, суд виходить з принципу "процесуальної економії", оскільки чинність поруки підлягає першочерговому вирішенню в межах спору про стягнення коштів з поручителя. Відповідач-2 не оскаржував дійсність спірного договору поруки до звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" до суду про стягнення з нього коштів за цим договором та продовжував його виконувати ще у лютому 2022 року. Зазначене дає суду підстави для висновку, що оскарження Дочірнім підприємством "Зовнішекономсервіс" договору поруки від 20.07.2020 спрямоване в першу чергу на затягування розгляду справи №910/7830/22.
Щодо необхідності врахування, на переконання скаржника, вимог ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства та ч. ч. 1-3 ст. 32 ГПК України, слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
Частиною 3 вказаної статті також передбачено, що матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи.
Так, ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2022 відкрито провадження у справі №910/13240/22 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському". Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення у справі №910/7830/22 ухвалене 22.11.2022, тобто ще до відкриття провадження у справі про банкрутство відповідача-1.
Отже, в апеляційного суду відсутні підстави стверджувати, що справа №910/7830/22 повинна розглядатися іншим складом суду, що спеціалізується на розгляді справ, пов`язаних з банкрутством. Для цього матеріали справи повинні бути передані судом господарському суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, ще на стадії розгляду справи у суді першої інстанції та до ухвалення рішення суду по суті заявлених вимог.
Після розгляду вказаного клопотання представником позивача надано пояснення по суті апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.
Зі встановлених місцевим господарським судом обставин справи вбачається, що 17.04.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" (постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Завод "Кузня на Рибальському" (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №207ПВ, відповідно до п. 2.1 якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб його електроустановок, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.
Пунктом 3.1 договору передбачено, що датою початку постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком до договору, якщо інша дата не визначена комерційною пропозицією, але в будь-якому випадку не раніше строку початку дії договору.
Згідно з п. 5.1 договору споживач розраховується з позивачем за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком №2 до цього договору.
Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п. 5.5 договору).
Пунктом 5.7 договору встановлено, що оплата рахунку постачальника має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого споживачем.
Цей договір укладається на строк, зазначений у комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набуває чинності з дати подання споживачем заяви-приєднання, якщо інше не встановлено комерційною пропозицією (п. 13.1 договору).
Згідно з п. 5.1 комерційної пропозиції (додаток №2 до договору) оплата обсягів споживання електричної енергії здійснюється наступним чином:
- 30% попередньої оплати заявлених обсягів споживання електричної енергії не пізніше ніж за 6 календарних днів до дати початку розрахункового періоду;
- 30% оплати до 10 числа розрахункового місяця заявлених обсягів споживання електричної енергії;
- 40% оплати до 20 числа розрахункового місяця заявлених обсягів споживання електричної енергії;
- остаточний розрахунок за фактичним обсягом споживання - не пізніше, ніж на 5 робочий день після закінчення розрахункового періоду після здійснення нарахування постачальником.
Обсяги переплат зараховуються для оплати наступних платежів (п. 5.2 комерційної пропозиції).
За умовами пункту 6.1 комерційної пропозиції рахунок на оплату прогнозованого обсягу споживання електричної енергії формується постачальником і надається (направляється) споживачу доступними каналами зв`язку, зокрема, передбаченими у п. 10.5 комерційної пропозиції. Прогнозований обсяг споживання визначається постачальником на підставі відомостей про обсяги прогнозованого споживання електричної енергії наданих адміністратором комерційного обліку (оператором системи) або розрахованих за допомогою власних програмних ресурсів за середньодобовим споживанням минулих періодів, чи з урахуванням інших відомостей, в тому числі щодо потужності площадок обліку у нових споживачів.
Договір на умовах даної комерційної пропозиції починає діяти з першого дня розрахункового періоду 20.04.2020, але не раніше дати підписання цієї комерційної пропозиції. Договір укладається на строк 12 календарних місяців та вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо постачальник не відмовиться від його пролонгації в зв`язку з порушенням споживачем умов п. 5.1 цієї комерційної пропозиції (п. 9.1 комерційної пропозиції).
Також місцевим господарським судом встановлено, що 20.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" (кредитор), Приватним акціонерним товариством "Завод "Кузня на Рибальському" (боржник) та Дочірнім підприємством "Зовнішекономсервіс" (поручитель) укладено договір поруки, відповідності до п. 1.1 якого поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед кредитором за виконання зобов`язання щодо оплати використаної (купованої) електричної енергії та інших платежів Приватним акціонерним товариством "Завод "Кузня на Рибальському", які виникли за договором про постачання електричної енергії споживачу №207ПВ від 17.04.2020 (основний договір), укладеним між кредитором та боржником.
Пунктом 2.4 договору поруки визначено, що строк виконання зобов`язання за основним договором встановлюється згідно з умовами основного договору та/або обраною боржником (споживачем) комерційною пропозицією, яка є додатком №2 до основного договору.
Згідно з п. 3.1 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником зобов`язання щодо оплати використаної (купованої) електричної енергії та інших платежів, а також за відшкодування кредитору збитків та сплату неустойки відповідно до умов основного договору.
Відповідно п. п. 4.1 та 4.2 договору поруки порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. Порука припиняється після закінчення п`ятирічного строку з моменту укладення цього договору.
Пунктом 5.1 договору поруки у редакції додаткової угоди №1 від 02.10.2020 визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання за основним договором поручитель зобов`язується виконати за боржника зобов`язання останнього у 5-денний термін з дати отримання вимоги від кредитора або боржника.
Строк дії цього договору збігається зі строком дії основного договору (п. 8.1 договору поруки).
На підставі отриманих даних про спожиті Приватним акціонерним товариством "Завод "Кузня на Рибальському" обсяги електроенергії впродовж вересня-листопада 2021 року та січня-травня 2022 року позивачем були сформовані та видані відповідні рахунки на загальну суму 21262926,89 грн, а саме:
- №207/9/1 від 01.10.2021 на суму 1958566,27 грн за вересень 2021 року;
- №207/10/1 від 01.11.2021 на суму 3023874,61 грн за жовтень 2021 року;
- №207/11/1 від 01.12.2021 на суму 4190504,05 грн за листопад 2021 року;
- №207/11/1 від 01.02.2022 на суму 5319458,30 грн за січень 2022 року;
- №207/2/1 від 01.03.2022 на суму 3320972,22 грн за лютий 2022 року;
- №207/3/1 від 01.04.2022 на суму 993316,06 грн за березень 2022 року;
- №207/4/1 від 01.05.2022 на суму 1396839,02 грн за квітень 2022 року;
- №207/5/1 від 01.06.2022 на суму 1059396,36 грн за травень 2022 року.
В подальшому після одержання від оператора систем розподілу відповідних даних щодо обсягів споживання позивачем було скориговано обсяги спожитої відповідачем-1 електричної енергії, а саме відповідно до рахунків №207/10/1 від 26.10.2021, №207/12/1 від 10.12.2021, №207/2/1 від 14.02.2022 та №207/5/1кор від 24.05.2022 за наслідками коригування зменшено вартість спожитої Приватним акціонерним товариством "Завод "Кузня на Рибальському" електричної енергії у вересні 2021 року на 206915,33 грн, у жовтні 2021 року на 564885,60 грн, у листопаді 2021 року на 958602,26 грн, у січні 2022 року на 1079642,46 грн, у лютому 2022 року на 197252,94 грн, у березні 2022 року на 63355,06 грн та у квітні 2022 року на 67721,04 грн.
Поряд з цим, позивач стверджує, що відповідачем-1 неналежним чином та не в повному обсязі сплачено за спожиту згідно договору у вересні-листопаді 2021 року та січні-травні 2022 року електричну енергію.
Як стверджує позивач, спожита відповідачем-1 електрична енергію була частково та з простроченням оплачена, а саме за вересень 2021 року сплачено кошти у загальному розмірі 1429277,62 грн, за жовтень 2021 року - 1822250,20 грн, за листопад 2021 року - 2154244,48 грн, а всього - 5405772,30 грн. Також позивач вказує, що на підставі п. 5.2 комерційної пропозиції переплачені у серпні 2021 року кошти у розмірі 39698,86 грн та у лютому 2022 року у розмірі 17079,18 грн були зараховані для оплати спожитої у вересні 2021 року електричної енергії.
Отже, за розрахунками Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги", які не були спростовані відповідачами, у Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" наявний борг з оплати спожитої у вересні-листопаді 2021 року та січні-травні 2022 року електричної енергії у розмірі 12662001,86 грн.
У зв`язку з цим листом за вих. №24/4/7/10/9303 від 09.05.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" повідомило Приватне акціонерне товариство "Завод "Кузня на Рибальському" про припинення дії договору та припинення постачання електричної енергії споживачу з 01.06.2022 (останнім днем дії договору зазначено 31.05.2022).
Окрім цього, 21.07.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" направило Дочірньому підприємству "Зовнішекономсервіс" вимогу за вих. №25/4/7/31/19446 від 21.07.2022. У даній вимозі Товариство з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" просило Дочірнє підприємство "Зовнішекономсервіс" протягом 5 днів з дати її отримання здійснити оплату боргу за фактично спожиту Приватним акціонерним товариством "Завод "Кузня на Рибальському" електричну енергію у розмірі 12662001,86 грн, а також сплатити 3% річних у розмірі 24226,36 грн та інфляційні втрати у розмірі 69004,61 грн.
Вимога була одержана Дочірнім підприємством "Зовнішекономсервіс" 03.08.2022, що підтверджується інформацією із пошукової системи відстеження поштових відправлень Акціонерного товариства "Укрпошта" щодо поштового відправлення №0405045938409.
Поряд з цим, відповідачами не надано доказів оплати заборгованості у зазначеному розмірі.
Як наслідок, Товариство з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" звернулося з даним позовом до суду та просило стягнути солідарно з Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" та Дочірнього підприємства "Зовнішекономсервіс" заборгованість за договором про постачання електричної енергії споживачу №207ПВ від 17.04.2020 у загальному розмірі 12755232,83 грн, з яких: 12662001,86 грн - основний борг, 24226,36 грн - 3% річних та 69004,61 грн - інфляційні втрати.
Відповідач-2, заперечуючи проти позовних вимог, вказав, що Дочірнє підприємство "Зовнішекономсервіс" поручилося лише щодо виконання відповідачем-1 своїх зобов`язань у період з 17.04.2020 по 16.04.2021. Натомість, ним не надавалася згода на солідарну відповідальність після 16.04.2021. Також відповідач-2 зазначив, що автоматична пролонгація договору №207ПВ від 17.04.2020 не тягне за собою автоматичну пролонгацію договору поруки від 20.07.2020, оскільки зміна договору поруки не була вручена Дочірньому підприємству "Зовнішекономсервіс" у письмовій формі та пролонгація поруки є обтяжливою для відповідача-2. Таким чином, на переконання відповідача-2, він не несе відповідальність за порушення відповідачем-1 договору про постачання електричної енергії споживачу №207ПВ від 17.04.2020.
Приватне акціонерне товариство "Завод "Кузня на Рибальському", у свою чергу, не скористалося правом на подання відзиву на позов.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що оскільки відповідач-1 не спростував доводів позивача щодо фактично спожитого обсягу електричної енергії та, відповідно, не надав доказів здійснення її оплати, Приватним акціонерним товариством "Завод "Кузня на Рибальському" порушено умови договору та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України. Судом також встановлено, що позивачем правильно розраховано суми 3% річних та інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідачів.
Поряд з цим, місцевий господарський суд також зазначив, що оскільки відповідачем-1 було прострочено виконання своїх грошових зобов`язань за договором, в той час як позивачем було направлено відповідачу-2 як поручителю, вимогу про сплату боргу, 3% річних та інфляційних втрат, яка у визначений договором поруки строк не була задоволена, наявні правові підстави для солідарного стягнення заборгованості.
З наведеними вище висновками Господарського суду міста Києва в сукупності погоджується і колегія суддів та вважає за необхідне зазначити наступне.
Частинами 1, 3 та 5 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
У відповідності до положень ст. ст. 6 та 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".
Частиною 1 ст. 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Нормами ч. 2 ст. 714 ЦК України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що Приватним акціонерним товариством "Завод "Кузня на Рибальському" у вересні-листопаді 2021 року та січні-травні 2022 року було спожито електричну енергію загальною вартістю 18124552,20 грн, з урахуванням здійсненого позивачем коригування після одержання даних оператора систем розподілу.
Відповідачі не скористалися своїм правом на спростування тверджень позивача щодо обсягів та вартості спожитої електричної енергії у спірний період.
Згідно з ч. 3 ст. 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як було зазначено вище, п. 5.1 комерційної пропозиції (додаток №2 до договору) передбачено, що оплата обсягів споживання електричної енергії здійснюється наступним чином:
- 30% попередньої оплати заявлених обсягів споживання електричної енергії не пізніше ніж за 6 календарних днів до дати початку розрахункового періоду;
- 30% оплати до 10 числа розрахункового місяця заявлених обсягів споживання електричної енергії;
- 40% оплати до 20 числа розрахункового місяця заявлених обсягів споживання електричної енергії;
- остаточний розрахунок за фактичним обсягом споживання - не пізніше, ніж на 5 робочий день після закінчення розрахункового періоду після здійснення нарахування постачальником.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що спожита відповідачем-1 електрична енергія була частково та з простроченням оплачена, а саме за вересень 2021 року сплачено кошти у загальному розмірі 1429277,62 грн, за жовтень 2021 року - 1822250,20 грн, за листопад 2021 року - 2154244,48 грн, а всього - 5405772,30 грн. Також на підставі п. 5.2 комерційної пропозиції переплачені у серпні 2021 року кошти у розмірі 39698,86 грн та у лютому 2022 року у розмірі 17079,18 грн були зараховані позивачем для оплати спожитої у вересні 2021 року електричної енергії.
З урахуванням встановлених обставин справи, у Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" наявний борг з оплати спожитої у вересні-листопаді 2021 року та січні-травні 2022 року електричної енергії у розмірі 12662001,86 грн, що не спростовано жодними доказами та аргументами з боку відповідачів.
Частинами 1 та 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.
Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Отже, оскільки відповідач-1 не спростував доводів позивача щодо порушення строків здійснення оплати поставленої електроенергії, не надав суду доказів здійснення такої оплати, а також на довів обставин звільнення його від відповідальності за порушення умов договору, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку з приводу наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 12662001,86 грн з Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському", як основного боржника.
Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про стягнення суми основного боргу з відповідача-1 є законним і обґрунтованим.
Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Згідно з ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2 ст. 554 ЦК України).
Як було зазначено вище, Товариство з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" направило Дочірньому підприємству "Зовнішекономсервіс" вимогу, у якій просило протягом 5 днів з дати її отримання здійснити оплату боргу за фактично спожиту Приватним акціонерним товариством "Завод "Кузня на Рибальському" електричну енергію у розмірі 12662001,86 грн, а також сплатити 3% річних та інфляційні втрати.
Поряд з цим, відповідач-2, отримавши вимогу, не сплатив наявну заборгованість.
Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач-2 вказував на те, що Дочірнє підприємство "Зовнішекономсервіс" поручилось лише щодо виконання відповідачем-1 свої зобов`язань у період з 17.04.2020 по 16.04.2021. Натомість, ним не надавалася згода на солідарну відповідальність після 16.04.2021. Також відповідач-2 зазначив, що автоматична пролонгація договору №207ПВ від 17.04.2020 не тягне за собою автоматичну пролонгацію договору поруки від 20.07.2020.
З цього приводу слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України унормовано, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.
Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.
Пунктами 4.1 та 4.2 договору поруки визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. Порука припиняється після закінчення п`ятирічного строку з моменту укладення цього договору.
Строк дії цього договору збігається із строком дії основного договору (п. 8.1 договору поруки).
Отже, з аналізу даних положень договору поруки вбачається, що Дочірнє підприємство "Зовнішекономсервіс" було та повинне було бути обізнаним з умовами основного договору та комерційної пропозиції до нього.
У п. 13.1 основного договору зазначено, що цей договір укладається на строк, зазначений у комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набуває чинності з дати подання споживачем заяви-приєднання, якщо інше не встановлено комерційною пропозицією.
Договір на умовах даної комерційної пропозиції починає діяти з першого дня розрахункового періоду 20.04.2020, але не раніше дати підписання цієї комерційної пропозиції. Договір укладається на строк 12 календарних місяців та вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо постачальник не відмовиться від його пролонгації в зв`язку з порушенням споживачем умов п. 5.1 цієї комерційної пропозиції (п. 9.1 комерційної пропозиції).
Тобто, укладаючи договір поруки, Дочірнє підприємство "Зовнішекономсервіс" було обізнане про можливість автоматичної пролонгації основного договору, в той час як договір поруки прямо передбачав, що він діє або до припинення основного зобов`язання або через 5 років після укладення цього договору (в залежності від того, що наступить раніше). 
З тексту договору поруки не вбачається жодних підстав для висновку, що договір (основне зобов`язання) та/або договір поруки повинен був припинитись 16.04.2021. Навпаки, з п. 4.2 договору поруки випливає, що сторони допускали пролонгацію основного зобов`язання на кілька років.
Отже, з огляду на те, що Дочірнє підприємство "Зовнішекономсервіс" навіть після 16.04.2021 продовжувало виконувати свої зобов`язання за договором поруки та здійснювати оплату за спожиту Приватним акціонерним товариством "Завод "Кузня на Рибальському" електричну енергію (лише у лютому 2022 року відповідачем-2 було сплачено за спожиту відпровідачем-1 у грудні 2021 року електричну енергію кошти у загальному розмірі 2450000,00 грн), місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого та правомірного висновку стосовно того, що відповідач-2 розумів обставини продовження договором поруки його дії після 16.04.2021.
З урахуванням усього вищезазначеного, доводи Дочірнього підприємства "Зовнішекономсервіс", викладені в апеляційній скарзі, спростовуються наведеними та встановленими обставинами справи.
Окрім суми основного боргу у зв`язку з порушенням строку оплати позивач також просив стягнути солідарно з відповідачів 3% річних у розмірі 24226,36 грн та інфляційні втрати у розмірі 69004,61 грн, нараховані за період з 08.10.2021 по 23.02.2022.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.
Оскільки відповідачами порушено грошове зобов`язання з оплати товару наявні підстави для нарахування інфляційних втрат та 3% річних.
Суд першої інстанції, здійснивши перерахунок інфляційних втрат та 3% річних, дійшов правомірного висновку про задоволення вказаних вимог у заявленому позивачем розмірі та стягнення з відповідачів 24226,36 грн 3% річних та 69004,61 грн інфляційних втрат.
Отже, рішення в зазначеній частині є також обґрунтованим.
З рахуванням усього вищезазначеного, оскільки відповідачем-1 було прострочено виконання своїх грошових зобов`язань за договором, в той час як позивачем було направлено відповідачу-2 як поручителю вимогу про сплату боргу, а також 3% річних та інфляційних втрат, яка у визначений договором поруки строк не була задоволена Дочірнім підприємством "Зовнішекономсервіс", колегія суддів вважає правомірними висновки місцевого господарського суду про задоволення заявленого позову та стягнення у солідарному порядку з відповідачів 12662001,86 грн основного боргу, 24226,36 грн 3% річних та 69004,61 грн інфляційних втрат.
Доводи апеляційної скарги відповідача-2, які відхилені судом вище, встановлених обставин справи не спростовують.
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно зі ст. ст. 76 та 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2022 у справі №910/7830/22 прийнято з повним та усебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Дочірнього підприємства "Зовнішекономсервіс" не підлягає задоволенню.
У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги та відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Зовнішекономсервіс" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2022 у справі №910/7830/22 залишити без змін.
3. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Дочірнє підприємство "Зовнішекономсервіс".
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

У зв`язку з перебування суддів Андрієнка В.В. та Буравльова С.І. з 01.05.2023 по 05.05.2023 та головуючого судді Шапрана В.В. з 08.05.2023 по 21.05.2023 у відпустках повний текст постанови складено 22.05.2023.

Головуючий суддя                                                            В.В. Шапран 

Судді                                                                                В.В. Андрієнко

                                                                                С.І. Буравльов