ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" травня 2023 р.           Справа№ 927/322/14
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Яковлєва М.Л.
суддів:            Станіка С.Р. 
          Шаптали  Є.Ю. 

за участю секретаря судового засідання:           Гончаренка О.С.  

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 16.05.2023  у справі №927/332/14 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні
матеріали апеляційної скарги          Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
на ухвалу           Господарського суду Чернігівської області від 01.11.2022, повний текст якої складений 14.11.2022, 
про                     задоволення скарги Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» на бездіяльність посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
у справі          № 927/322/14 (суддя Демидова М.О.)
за позовом          заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі:                     1. Міністерства енергетики України
2. Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
до                     Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго»
про                     стягнення 38  219  545,68 грн.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року  Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» звернулось до Господарського суду Чернігівської області зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби в якій просило:
- визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо не зняття арешту з рухомого та нерухомого майна Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго», що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.10.2014, ВП НОМЕР_1.
- зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зняти арешт з рухомого та нерухомого майна акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго», що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.10.2014 ВП № НОМЕР_2.
- зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження нерухомого майна Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про припинення обтяження №7418808 від 22.10.2014.
Скаргу мотивовано тим, що 30.08.2017 головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Шевченко М.Р. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання), натомість, у порушення вимог указаної статті, не зняв арешт, накладений на все рухоме та нерухоме майно боржника постановою від 16.10.2014 (ВП НОМЕР_3). 
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 01.11.2022 у справі № 927/322/14 скаргу Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» задоволено повністю, визнано протиправною бездіяльність посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо не зняття арешту з рухомого та нерухомого майна Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго», що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.10.2014 (ВП НОМЕР_1), зобов`язано державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зняти арешт з рухомого та нерухомого майна Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго», накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.10.2014, (ВП № НОМЕР_2), державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зобов`язано вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження нерухомого майна акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про припинення обтяження №7418808 від 22.10.2014.
Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що:
- у порушення вимог ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.08.2017 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» ( фактичне виконання), не було вчинено відповідних дій із зняття арештів з майна боржника у виконавчому провадженні НОМЕР_1, а тому така бездіяльність є протиправною та такою, що прямо порушує право скаржника. При цьому боржник у виконавчому провадженні не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку ГПК України;
- бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту з майна є триваючим правопорушенням, а тому оскаржується в будь-який час шляхом подання скарги в порядку, передбаченому Розділом VI ГПК України;
- наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном;
- скаржник, який був боржником у виконавчому провадженні, позбавлений іншого способу захисту свого права на мирне володіння майном, аніж оскарження дій виконавця щодо не зняття арешту із належного йому майна.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 01.11.2022 у справі № 927/322/14 та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні скарги.
У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для  справи, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на те, що:
- суд першої інстанції розглянув справу без участі представника апелянта чим порушив  принцип змагальності сторін та доведеності суб`єктом владних повноважень правомірності своїх рішень;
- скарга  подана з порушенням встановленого ч. 1 ст. 341 ГПК України строку;
- виконавче провадження НОМЕР_1 знищено у зв`язку із закінченням терміну його зберігання;
- суд не має права зобов`язувати  державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно з вимогами Закону України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.
Також у апеляційній скарзі апелянт просив відстрочити сплату судового збору за подання апеляційної скарги.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2022 справу № 927/322/14 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Пашкіна С.А.; судді: Шапран В.В., Буравльов С.І..
Розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/324/23 від 18.01.2023 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 927/322/14. 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2023, визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Пашкіна С.А.; судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І..
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2023 витребувано у Господарського суду Чернігівської області матеріали справи №927/322/14, а також відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до направлення справи № 927/322/14 до Північного апеляційного господарського суду Господарським судом Чернігівської області.
02.02.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи№927/322/14.
Розпорядженням керівника апарату суду №09.1-07/218/23 від 16.03.2023 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 927/322/14. 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2023, визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Демидова А.М.; судді: Владимиренко С.В., Ходаківська І.П..
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.03.2023 задоволено заяву судді Демидової А.М. про самовідвід від розгляду справи № 927/322/14, матеріали справи № 927/322/14 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст. 32 ГПК України.
Розпорядженням керівника апарату суду №09.1-07/260/23 від 23.03.2023 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 927/322/14. 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2023, визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлев М.Л.; судді: Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю..
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2023, відмовлено у задоволенні клопотання апелянта про відстрочення сплати судового збору, апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 01.11.2022 у справі № 927/322/14 залишено без руху та надано апелянту десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали шляхом подачі до Північного апеляційного господарського суду доказів сплати судового збору в сумі 2 481,00 грн., а також відповідної заяви із зазначенням інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.
07.04.2023 від Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків, до якої додані докази сплати судового збору у зазначеному розмірі, а також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаної ухвали із зазначенням інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/1317/23 від 10.04.2023 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 927/322/14.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2023 справу № 927/322/14 передано на розгляд колегії суддів: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя, судді - Шаптала Є.Ю., Станік С.Р..
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2023 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 01.11.2022 у справі № 927/322/14 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Шаптала Є.Ю., Станік С.Р., задоволено клопотання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Чернігівської області від 01.11.2022 у справі № 927/322/14 та поновлено апелянту вказаний строк, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 01.11.2022 у справі № 927/322/14, розгляд апеляційної скарги призначено на 16.05.2023 об 11:15 год. 
01.05.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач, з посиланням та ті ж самі обставини, що в суді першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Станом на 16.05.2023 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.
В судове засідання позивач та відповідач  представників не направили, про причини неявки суду не повідомили.
Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, те, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, та те, що явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представників позивача та відповідача  за наявними матеріалами апеляційного провадження.
У судовому засіданні представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представника  Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвалу суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

Позов, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, заявлено про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 35  501  521,02 грн. за поставлений за договором купівлі-продажу природного газу № 13/3483-БО-39 від 28.12.2012, але неоплачений природній газ, пені в сумі 2  387  459,82 грн., інфляційних втрат в сумі 428  164,88 грн. та 3 % річних в сумі 529  304,81 грн.
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 30.04.2014, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.09.2014, у справі №927/322/14 позовні вимоги задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено  35  501  521,02 грн. основного боргу, 428  164,88 грн. інфляційних та 529  304,81 грн. 3% річних, в решті позову відмовлено.
02.10.2014 на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 09.09.2014 та рішення Господарського суду Чернігівської області від 30.04.2014 Господарським судом Чернігівської області видано відповідний наказ (далі Наказ), який пред`явлено до виконання до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі Відділ).
Постановою про відкриття виконавчого провадження від 16.10.2014 відкрите виконавче провадження з виконання Наказу (ВП № НОМЕР_2).
В рамках виконавчого провадження НОМЕР_1 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.10.2014, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» у межах суми звернення стягнення 36  458  990,71 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику в межах суми боргу.
30.08.2017 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Шевченко М.Р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 30.08.2017 (НОМЕР_4) на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України  «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням (сплатою боргу).
Водночас Відділом не було знято накладений постановою від 16.10.2014 арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника.
Факт дійсності арешту нерухомого майна скаржника, накладеного вищезгаданою постановою від 16.10.2014, підтверджений витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості, сформований 02.06.2022 за №301964657 та витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (номер 80862558) від 20.10.2022.
Cкаржник звернувся до заступника директора Відділу з заявою вих. № 795/23 від 10.06.2022, в якій просив винести постанову про скасування вищезгаданої постанови від 16.10.2014 та направити її відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» органу (установі, посадовій особі), яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно, та вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження майна.
Листом вих. № 55487/60794-33-22/20 від 11.07.2022 в.о. начальник Відділу Заєць Т.І., відмовила у проханні боржника винести постанову про скасування постанови від 16.10.2014, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно АТ «Облтеплокомуненерго», пославшись на те, що, встановлений Правилами ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, трирічний строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця - закінчився, у зв`язку з чим вказане виконавче провадження знищено.
З огляду на вказані обставини у жовтні 2022 року  Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» звернулось до Господарського суду Чернігівської області зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби в якій просило:
- визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Відділу щодо не зняття арешту з рухомого та нерухомого майна Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго», що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.10.2014, ВП НОМЕР_1.
- зобов`язати державного виконавця Відділу зняти арешт з рухомого та нерухомого майна акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго», що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.10.2014 ВП № НОМЕР_2.
- зобов`язати державного виконавця Відділу вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження нерухомого майна Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про припинення обтяження №7418808 від 22.10.2014.
Скаргу мотивовано тим, що 30.08.2017 головний державний виконавець Відділу Шевченко М.Р. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання), натомість, у порушення вимог указаної статті, не зняв арешт, накладений на все рухоме та нерухоме майно боржника постановою від 16.10.2014 (ВП НОМЕР_3). 
Суд першої інстанції подану скаргу задовольнив, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.
За приписами статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Статтею 326 ГПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Отже, рішення Господарського суду Чернігівської області від 30.04.2014 у справі №927/322/14, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та має бути виконане.
Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 327 ГПК України).
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження» (тут і далі в редакції, яка діяла станом на дату винесення Постанови).
Статтею 1 Закону України  «Про виконавче провадження» (тут і далі в редакції, яка діяла станом на дату  закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання рішень - це сукупність дій визначених у Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Судові накази віднесено до виконавчих документів, на підставі яких рішення підлягають примусовому виконанню органами державної виконавчої служби (пп. 1) п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України  «Про виконавче провадження».
Згідно з п.  9 ч. 1 ст. 39 Закону України  «Про виконавче провадження» вбачається, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
У відповідності до положень ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України  «Про виконавче провадження»:
- разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом;
- про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Отже, відповідно до положень  чинного законодавства, закінчення виконавчого провадження у розумінні вимог вказаного Закону України  «Про виконавче провадження» передбачає зняття арешту та скасування вжитих раніше заходів примусового виконання рішення.
Згідно із ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України  «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець, зокрема, здійснює заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Як встановлено вище, у провадженні Відділу перебувало виконавче провадження НОМЕР_1 з виконання Наказу в рамках якого накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» у межах суми звернення стягнення 36  458  990,71 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику в межах суми боргу (постанова від 16.10.2014), на даний час вказане виконавче провадження закінчено у зв`язку з фактичним виконанням (сплатою боргу), проте Відділом не було знято, накладений постановою від 16.10.2014 на все рухоме та нерухоме майно боржника, арешт.
Колегія суддів зазначає про те, що за змістом положень чинного законодавства боржник у виконавчому провадженні не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку. Аналогічна правова позиція викладено у постанові Верховного Суду від 24.05.2021 у справі №712/12136/18.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що не зняття виконавцем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при закінчення виконавчого провадження є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право скаржника підлягає захисту.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити на тому, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права
Згідно зі  ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.
Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей. 
Суд повинен реалізовувати своє основне завдання, а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
У даній правовій ситуації відмова в задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного на все майно скаржника у виконавчому провадженні НОМЕР_1, унеможливила б у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з його майна.
При цьому колегія суддів враховує те, що  що наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Аналогічна правова позиція викладені у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 2/0301/806/11.
Правова позиція, викладена у вказаній постанові спростовує доводи апеляційної скарги в частині того, що  суд не має права зобов`язувати  державного виконавця до вчинення дій щодо зняття арешту з майна відповідача у спірному випідку.
Щодо посилань апелянта на те, що  скарга  подана з порушенням встановленого ч. 1 ст. 341 ГПК України строку, колегія суддів зазначає таке.
За змістом положень ч. 1 ст. 341 ГПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що  бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту з майна є триваючим правопорушенням, а тому оскаржується в будь-який час шляхом подання скарги в порядку, передбаченому Розділом VI ГПК України.
Триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням, обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням, дії відповідної норми закону.
Схожа за змістом правова позиція щодо застосування норм права викладена у постанові Верховного Суду від 22.12. 2021 у справі №760/19348/2011.
Посилання апелянта на те, що виконавче провадження НОМЕР_1 знищено у зв`язку із закінченням терміну його зберігання колегією суддів до уваги не приймається, так як положення чинного законодавства не встановлюють, що вказані обставини звільняють виконавця від обов`язку  зняти арешт з майна у випадку закінчення виконавчого провадження.
Щодо посилань скаржника на те, що суд першої інстанції розглянув справу без участі представника апелянта, колегія суддів зазначає таке.
З відомостей, які містяться на сайті Судова влада України слідує, що 15.07.2023 Господарський суд Чернігівської області повідомив про відсутність можливості направляти поштову кореспонденцію учасникам судового процесу через   недостатнє фінансування (https://cn.arbitr.gov.ua/sud5028/pres-centr/news/1296135/). Вказана інформація є відкритою та доступною для всіх осіб.
З матеріалів справи  слідує, що про розгляд цієї скарги суд першої інстанції повідомляв апелянта за електронною адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, яка згідно відомостей з сайту Міністерства юстиції України (https://minjust.gov.ua/ddvs/about/direction), є адресою електронної пошти начальника Відділу Озадовського Руслана Юрійовича.
Слід зазначити і про те, що копію скарги на  бездіяльність посадових осіб Відділу Акціонерним товариством «Облтеплокомуненерго» було направлено апелянту поштою, а відтак апелянт був обізнаний про подання такої скарги.
Згідно із ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Нормами статті четвертої цього Закону передбачено, що судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.
Ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 26.10.2022, якою розгляд скарги призначено на 01.11.2022 було оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень 27.11.2022.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 42 ГПК України учасники справи, зокрема, мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії.
Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.
Частина 1 ст. 13 ГПК України передбачає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (див. mutatis mutandis рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine) від 03.04.2008, № 3236/03, § 41).
Таким чином, апелянт не був позбавлений об`єктивної можливості дізнатися про розгляд скарги як в передбачений процесуальним законодавством спосіб, так і з використанням відкритого безоплатного цілодобового доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень та скористатись наданим йому процесуальними правами.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає вірною правову позицію суду першої інстанції щодо наявності  правових підстав для задоволення  скарги Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» на бездіяльність посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.
Стаття 339 ГПК України встановлює, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
За приписами статті 343 ГПК України:
- за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (ч. 1);
- у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (ч. 2);
- якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ч. 3).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно задовольнив вимоги скарги.
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів  зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
У цій справі колегія суддів вважає, що апелянтові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у цій справі.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.
Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Ухвала Господарського суду Чернігівської області від 01.11.2022 у справі № 927/322/14 залишається без змін, оскільки правові підстави для скасування відсутні, апеляційна скарга Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишається без задоволення.
Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по справі за подачу апеляційної скарги покладаються на Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України  на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 01.11.2022 у справі № 927/322/14 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 01.11.2022 у справі № 927/322/14 залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
4. Повернути до Господарського суду Чернігівської області матеріали справи № 927/322/14.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 16.05.2023 

Головуючий суддя                                                            М.Л. Яковлєв 

Судді                                                                                С.Р. Станік

                                                                                Є.Ю. Шаптала