ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/679/21  Номер провадження 22-ц/814/2296/23	Головуючий у 1-й інстанції  Алтухова О.С.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Дряниці Ю. В., Пилипчук Л. І.
за участю секретаря: Чемерис А. К.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції за допомогою он-лайн сервісу відеозв?язку EasyCon цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» - адвоката Помазанової Марини Володимирівни
на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 вересня 2022 року у складі судді Алтухової О. С.
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю потерпілого,
в с т а н о в и в:
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця», у якому просила стягнути на її користь з відповідача 300 000,00 грн відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 03.12.2018 поблизу ст. Солоницька в Лубенському районі швидкий потяг № 20 сполученням Київ-Лисичанськ здійснив наїзд на її батька - ОСОБА_2 , наслідок чого він загинув.
03.12.2018 за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018170240001523 та розпочато досудове розслідування.
Постановою слідчого Лубенський ВП ГУНП в Полтавській області від 26.12.2019 кримінальне провадження було закрито в зв`язку з відсутністю вини машиніста потяга.
В ході досудового розслідування встановлено, що смерть ОСОБА_2 наступила в результаті травмування при зіткненні з поїздом.
Вказує на те, що між наїздом на ОСОБА_2 (тобто дією джерела підвищеної небезпеки в розумінні статті 1187 ЦК України) та смертю останнього наявний причинно-наслідковий зв`язок.
Електровоз ДСЗ № 018 перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Київ-Пасажирський» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» AT «Укрзалізниця». Машиніст електровоза ОСОБА_3 є працівником виробничого підрозділу локомотивного депо Київ-Пасажирський регіональної філії «Південно-Західна залізниця» AT «Укрзалізниця» дільниці експлуатації локомотивів.
Зазначала, що після смерті батька, з яким вона проживала подією сім`єю, мала спільний побут, проводила спільний час та свята, вона відчуває пригнічення, депресію, страх перед залізницею, а також гостре відчуття несправедливості, оскільки трагічна подія повністю змінила її життя та забрала близьку людину, чим повністю зруйнувала важливий життєвий зв`язок. 
Вказувала, що смерть батька є різкою і психотравматичною подією, яка викликає надзвичайний стрес і виключення з нормального способу життя, а тому в результаті наїзду на її батька та його смерті, їй спричинена моральна шкода, оскільки вона втратила близьку людину. Страждання пов`язані зі смертю батька є триваючими, тому що втрата батька є непоправною трагедією в її житті. Розмір моральної шкоди оцінювала в 300 000,00 грн.
Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.
Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір в розмірі 999 грн.
Рішення суду мотивовано обґрунтованістю позову та обов`язку відповідача, як власника джерела підвищеної небезпеки, відшкодувати моральну шкоду, завдану смертю потерпілого.
Не погодившись з вказаним рішенням, представник АТ «Українська залізниця» - адвокат Помазанова М. В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість рішення, неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом не було належним чином з`ясовано обставини ДТП, відмовлено у задоволенні трьох клопотань про витребування матеріалів кримінального провадження, тобто не досліджено докази, що обґрунтовують право позивача на звернення до суду з даним позовом з приводу відшкодування моральної шкоди.
Вказує, що позивачем не надано суду доказів обґрунтування розміру моральної шкоди, а суд першої інстанції, в свою чергу, не обґрунтував новий розмір суми відшкодування, оскільки такий розмір є значно завищеним та не повинен приводити до безпідставного збагачення позивача.
Вважає, що факт біологічного батьківства та спільного проживання не є доказами обґрунтування розміру моральної шкоди, оскільки матеріалами справи беззаперечно доведено, що загиблим ОСОБА_2 було порушено пункти 2.2., 2.5. «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України».
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Таргоній В. М. просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Згідно частин першої, другої, четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Обов`язковою підставою скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відповідно до пункту 2 частини першої статті 374, пункту 4 частини першої, пункту 7 частини третьої статті 376 ЦПК України є розгляд судом в порядку спрощеного позовного провадження справи, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.  
Відповідно до частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19 ЦПК України).
Аналогічна норма міститься у частині першій статті 274 ЦПК України, частиною другою якої встановлено, що у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно частини п`ятої статті 19 ЦПК України умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.
Для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункти 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України).
Згідно вимог статті 277 ЦПК України питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. 
У випадку, передбаченому частиною другою статті 274 цього Кодексу, за наслідками розгляду відповідного клопотання позивача суд з урахуванням конкретних обставин справи може: 1) задовольнити клопотання та визначити строк відповідачу для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; або 2) відмовити в задоволенні клопотання та розглянути справу за правилами загального позовного провадження.
Якщо суд за результатами розгляду клопотання позивача дійде висновку про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, він зазначає про це в ухвалі про відкриття провадження у справі та надає відповідачу строк подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Залежно від обґрунтованості заперечень відповідача суд постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. 
Враховуючи наведені положення процесуального закону, суд може розглянути в порядку спрощеного позовного провадження справи, які в силу імперативних норм повинні розглядатися за такими правилами, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та справи, щодо яких суд за власним розсудом за наявності відповідного клопотання позивача вирішує питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, якщо визнає такі справи малозначними.
У цій справі позивачем заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, яка має грошовий вираз у розмірі 300 000 грн, що на час подання позову становило понад 132 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Ухвалою судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області Хоменка Д. Є. від 22.02.2021 за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до АТ «Українська Залізниця» про відшкодування моральної шкоди відкрите загальне позовне провадження у справі № 539/679/21 та призначене підготовче судове засідання, яке ухвалою суду від 14.04.2021 закрите та справу призначено до судового розгляду по суті з повідомленням учасників справи. 
08.12.2021 у зв`язку із закінченням терміну відрядження судді Хоменка Д. Є. до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області, який перебував у відрядженні з 01.12.2020 по 30.11.2021 відповідно до рішення ВРП № 3120/0/15-20 від 17.11.2020, згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючим суддею (суддею-доповідачем) Алтухову О. С.
Ухвалою від 20.12.2021 суддя Лубенського міськрайонного суду Полтавської області Алтухова О. С. прийняла цивільну справу № 539/679/21 до свого провадження та призначила справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
При цьому до стадії відкриття провадження у справі суд не повертався, матеріали справи не містять відповідного клопотання позивача про спрощений порядок розгляду справи, а предмет та ціна позову не дають підстав для обов`язкового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Також в матеріалах справи відсутні дані про те, що суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних як справу незначної складності на підставі пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
За таких обставин вирішення судом справи за правилами спрощеного позовного провадження не відповідає вимогам процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення по суті позовних вимог.
По справі встановлено та не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_1 є донькою та членом сім`ї потерпілого ОСОБА_2 , який 03 грудня 2018 року загинув внаслідок травмування при зіткненні з потягом.
Як вбачається з постанови слідчого Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області від 26 грудня 2019 року про закриття кримінального провадження № 12018170240001523 у зв`язку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення за частиною третьою статті 276 КК України, в ході досудового розслідування встановлено, що потерпілим ОСОБА_2 було допущено порушення вимог пунктів 2.2., 2.5. Правил безпеки руху громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказ Міністерства транспорту України від19.02.98 № 54, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 березня 1998 р. за № 193/2633 (із змінами, затвердженими наказом МТЗУ від 22.11.2007 № 1059 зареєстрованими МЮУ 18.12.2007 № 1378/14645). ОСОБА_2 помер внаслідок травмування при зіткненні з потягом із власної необережності, доказів умисного, протиправного заподіяння його смерті не встановлено. 
За повідомленням АТ «Укрзалізниця» від 18.12.2020 електровоз ДСЗ № 018 перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Київ-Пасажирський» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця». 
Відповідно до довідки ВП «Локомотивне депо Київ-Пасажирський» філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» машиніст електровоза ОСОБА_3 дійсно працює в виробничому підрозділі «Локомотивне депо Київ-Пасажирський» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» з 02.08.1990 по теперішній час. 
Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Згідно приписів частини першої статті 4 ЦПК України, яка регламентує право на звернення до суду за захистом, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.
Положеннями статті 23 ЦК України  встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
За змістом пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Частинами другою та п`ятою статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Приписами частин першої, шостої статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Наявність умислу потерпілого або дії непереборної сили належить до предмету доказування (частина друга статті 77 ЦПК України) та обов`язок доведення таких обставин в силу презумпції вини володільця джерела підвищеної небезпеки покладається на відповідача.
Відповідно до чинного законодавства вина потерпілого у формі необережності не є підставою для звільнення власника джерела підвищеної небезпеки від відповідальності за спричинену моральну шкоду.
Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).
Діяльність, пов`язана із використанням потягів, є джерелом підвищеної небезпеки, а оскільки володільцем потягу є АТ «Українська залізниця», то відповідач зобов`язаний відшкодовувати шкоду, завдану транспортними засобами, якими він володіє. 
При цьому, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б вказували на наявність обставин непереборної сили або умислу потерпілого, а доводи апеляційної скарги представника відповідача в цій частині ґрунтуються на припущеннях та належними засобами доказування не підтверджуються. 
Виходячи з наведеного колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність підстав для відшкодування позивачці моральної шкоди, спричиненої смертю її батька внаслідок його травмування при зіткненні з належним відповідачеві потягом, разом з тим, розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд визначає з урахуванням поведінки самого потерпілого, який порушив Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України (пункти 2.2., 2.5.), якими пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів, а перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо).
Оскільки груба необережність потерпілого сприяла виникненню шкоди, з урахуванням ступеню вини загиблого ОСОБА_2 , колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про зменшення розміру грошового відшкодування завданої позивачці моральної шкоди внаслідок смерті її батька до 100 000 грн, що відповідатиме принципам розумності, справедливості та співмірності. 
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).
Сам факт втрати близької людини є достатньою підставою для твердження про наявність травмуючого фактору, який спричиняє та буде спричиняти позивачці душевні страждання і відновити становище, яке існувало до смерті її батька, неможливо, тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо відсутності доказів обґрунтованості розміру моральної шкоди, оскільки грошове відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань позивача та з урахуванням обставин, що сприяли виникненню такої шкоди.
Виходячи з наведеного апеляційний суд частково задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 та за правилами частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України, ухвалюючи нове рішення по справі, відповідно змінює розподіл судових витрат зі сплати судового збору, який покладає на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» - адвоката Помазанової Марини Володимирівни - задовольнити частково.
Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 вересня 2022 року - скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 100 000 грн грошового відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави 1000 грн судового збору за подання позовної заяви.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                С. Б. Бутенко

Судді                                                                                Ю. В. Дряниця

Л. І. Пилипчук