Ухвала 
 
13 червня 2023 року
м. Київ
 
справа № 509/2428/19
 
провадження № 61-7829ск23
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державної архітектурно-будівельної інспекції в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільного сумісного власністю подружжя та поділ майна, скасування запису про державну реєстрації права власності на нерухоме майно, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Державної архітектурно-будівельної інспекції в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області (далі - ДАБІ в особі Департаменту ДАБІ в Одеській області), Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільного сумісного власністю подружжя та поділ майна, скасування запису про державну реєстрації права власності на нерухоме майно (справа № 509/2428/19).
 
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ДАБІ в особі Департаменту ДАБІ в Одеській області, Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області про скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (справа № 509/619/20).
 
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 серпня 2020 року цивільну справу № 509/2428/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ДАБІ в особі Департаменту ДАБІ                              в Одеській області, Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільного сумісного власністю подружжя та поділ майна, скасування запису про державну реєстрації права власності на нерухоме майно та цивільну справу № 509/619/20 за позовом                       ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ДАБІ в особі Департаменту ДАБІ                                         в Одеській області, Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області про скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно об`єднано в одне провадження для спільного розгляду. Присвоєно об`єднаній справі № 509/2428/19.
 
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду                   від 04 квітня 2023 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.
 
У травні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.
 
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України 
«Про судовий збір» від 08 липня 2011 року. 
 
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір»                             (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року,                в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
 
Станом на 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 1 921 грн.
 
Відповідно до підпункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається, зокрема, у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.
 
Згідно з підпунктом 9 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19 (провадження № 12-36гс20) зроблено правовий висновок про те, що майновий позов (позовна вимога майнового                                      характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення                  майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.
 
Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, ставка судового збору становить                           1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом)                 за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. 
У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
 
У травні 2019 року  ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідачів та просила суд:
1) встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період часу з січня 2010 року по грудень 2013 року;
2) визнати спільним майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами загальною площею 55,6 кв .м, житловою площею 24,9 кв. м, що розташований                               за адресою: АДРЕСА_1 ; 
3) здійснити поділ нерухомого майна в натурі відповідно до ідеальних часток співвласників, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , що                   є об`єктом спільною сумісною власністю подружжя; 
4) скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46210534 від 29 березня 2019 про реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами загальною площею 55,6 кв. м, житловою площею 24,9 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
4) визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку                              з господарчими будівлями та спорудами загальною площею 55,6 кв. м, житловою площею 24,9 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; 
5) визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки                                     з кадастровим номером 5123783500:02:002:0155, площею 0,0413 га,                                з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.
 
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 травня 2021 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ДАБІ в особі Департаменту ДАБІ в Одеській області, Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області в частині позовних вимог щодо скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46210534 від 29 березня 2019 про реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами загальною площею 55,6 кв. м, житловою площею 24,9 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України. 
 
Отже, за вимоги немайнового характеру судовий збір мав бути сплачений                у розмірі 2 305,20 грн (1 921 грн * 0,4) * 3 = 2 305,20 грн).
 
Ураховуючи, що зі змісту поданої касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення неможливо встановити ціну позову станом на день звернення до суду із вимогою майнового характеру (щодо визнання права власності на 1/2 частину спірного житлового будинку та земельної ділянки), заявник зобов`язаний самостійно встановити й обґрунтувати розмір судового збору щодо вимоги майнового характеру з наданням відповідних доказів.
 
Крім того, у лютому 2020 року  ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просила суд скасувати запис № 30933418 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна у вигляді житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості 1798278451237.
 
Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 2 102 грн.
 
При зверненні до суду з вказаним позовом судовий збір повинен був бути сплачений у розмірі 840,80 грн (2 102 грн * 0,4 = 840,80 грн).
 
Згідно з підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України                          «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми та за вимоги немайнового характеру складає 6 292 грн (2 305,20 грн + 840,80 грн) * 200% = 6 292 грн)
 
Отже, ОСОБА_1 необхідно самостійно визначити і доплатити судовий збір за подання касаційної скарги з урахуванням усіх вимог майнового та немайнового характеру відповідно до положень підпункту 7 пункту 1            частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір».
 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду                        у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК                                 у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102, найменування податку, збору, платежу «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
 
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України                       «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником у касаційній скарзі не вказано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
Абзацом першим частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених                                         у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно                  у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених                       частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до абзаців першого, другого пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
Абзацом 4 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що                 у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
 
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1                              частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно                 у випадку, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України визначено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо:
1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду;
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;
3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні;
4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу;
5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою;
6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції;
8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:
1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або
2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або
3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або
4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 узагальнено посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження.
 
Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
 
Крім того, касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду судом касаційної інстанції, оскільки у прохальній частині касаційної скарги заявник просить постанову Одеського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити                        у повному обсязі, проте у касаційній скарзі, у тому числі, містяться доводи щодо незаконності рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 травня 2021 року, проте вимог до скасування рішення суду першої інстанції, яке залишено без змін постановою апеляційного суду, заявник не пред`являє, що не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.
 
Пунктом 6 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено клопотання особи, яка подає скаргу.
 
За приписами статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право:
1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення;
2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду;
3) скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення  у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд;
4) скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково               і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині;
5) скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій                               у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині;
6) у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково                                і закрити провадження у справі у відповідній частині;
7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-6 частини першої цієї статті.
 
Отже,  ОСОБА_1 необхідно надати до суду касаційної інстанції виправлену касаційну скаргу, яка за формою і змістом повинна відповідати вимогам статті 392 ЦПК України, із обов`язковим зазначенням у ній чітко викладених вимог касаційної скарги, які узгоджуються із повноваженнями суду касаційної інстанції, визначених статтею 409 ЦПК України та підстав (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбачених (передбаченої) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав); надати копії касаційної скарги з доданими до неї документами відповідно до кількості учасників справи.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.
 
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, статтями 4, 6 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                         Р. А. Лідовець