ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/403/23                                                Головуючий суддя І інстанції Семенова Я. Ю.
Провадження № 33/818/330/23                                        Суддя доповідач Грошева О.Ю.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 квітня 2023 року     
                                    
       Суддя Харківського апеляційного суду Грошева О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові за участю правопорушника ОСОБА_1 справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Московського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2023 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП України. -
                                               В С Т А Н О В И В:

       Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
       Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави судовий збір у сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.
Як встановив суд 08 січня 2023 року о 13 годині 40 хвилин водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2101, державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість, звужені зіниці, які не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння водій ОСОБА_1 відмовився в КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер», згідно з висновком лікаря КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» №67 від 08.01.2023, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, згідно з якими: водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі.
В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що висновки суду першої інстанції свідчать про відсутність повноти, об`єктивності та всебічності розгляду справи, та підтверджують лише формальний підхід до її розгляду.
               Зазначає,  що  він не здійснював, а відтак і не повинен був проходити огляд на стан сп`яніння, бо такий обов`язок має місце лише для особи водія, що відповідно керувала транспортним засобом.
Суд першої інстанції такі доводи не прийняв, та в матеріалах справи віднайшов як сторона обвинувачення докази нібито керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Однак такі докази, які б свідчили про беззаперечне керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 в розумінні стандарту доказування «поза розумним сумнівом» в матеріалах справи відсутні.
Отже, всі матеріали справи, які поліцейськими додаються до протоколу, не містять в собі доказів того, що ОСОБА_1 здійснював керування транспортним засобом, а отже виключають факт того, що мій Клієнт взагалі був водієм.
Зазначає, що для того, щоб вимагати від водія пройти огляд на стан сп`яніння, поліція має довести законність його зупинки.
Відтак, оскільки ОСОБА_1 не допускав будь-яких порушень правил дорожнього руху, за які її слід було б зупинити, відсутність факту зупинення уповноваженими особами транспортного засобу, відсутність факту керування Т/3 у розумінні переміщення його в просторі, всі наступні вимоги працівників поліції ОСОБА_1 не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.І ст.130 КУпАП.
Також, автор апеляційної скарги вважав, що відмова від огляду ОСОБА_1 не висловлював.
Така відмова була надумана співробітниками поліції та лікарем-наркологом, які не можливість здати сечу останнім, розцінили як відмову від проходження огляду та звинуватили в порушенні пункту 2.5 Правил дорожнього руху.
Так при проведенні огляду, де лікар нарколог повідомляє ОСОБА_1 лише про можливість здати сечу, і не пропонує йому здати інші зразки біологічного середовища як про те вказано в Інструкції.
Здати мочу на аналізи він не зміг, і таку неможливість здачі, лікар-нарколог розцінила як відмову та написала про це в висновку.
Однак, якщо особа доставлена поліцейськими на огляд не може здати мочу, лікар- нарколог була зобов`язана запропонувати ОСОБА_1 інші варіанти для здачі аналізів - здачі зразків біологічного середовища.
Однак лікар-нарколог, цього не зробив, чим грубо порушив вимоги інструкції.
Також вказує, що фіксація його начебто відмови від проходження огляду відбулась у відсутність свідків, а отже не може вважатись такою, як зафіксована у у встановленому законом порядку. 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.         

Так під час розгляду даної справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 висловлював аргументи стосовно його незаконного притягнення до адміністративної відповідальності аналогічні тим, що наведені в його апеляційній скарзі.
Проте, на них судом першої інстанції надано ґрунтовні відповіді, які відображені в оскаржуваній постанові та з яким погоджується апеляційний суд.

Так ОСОБА_1 зазначає, що по перше відсутні докази того, що він керував транспортним засобом, одночасно стверджуючи, що зупинка його транспортного засобу була незаконною.
І хоча, названі аргументи є за своїм змістом є взаємовиключними, судом першої інстанції з метою дотримання права на захист правопорушника, кожен з них розглянутий та спростований матеріалами справи з яких вбачається наступне.
Як убачається з відеозапису з бодікамери, працівником патрульної поліції Пархоменку А.І. було вручено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, яку ОСОБА_1 отримав, поставив в ній свій підпис. На запитання суду ОСОБА_1 підтвердив ту обставину, що стосовно нього така постанова була винесена, він отримав копію такої постанови та сплатив штраф.
Таким чином, знаходить своє підтвердження та визнається самою особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, та обставина, що ОСОБА_1 08 січня 2023 року керував транспортним засобом ВАЗ 2101, державний номерний знак НОМЕР_1 , позаяк копію вказаної постанови він отримав, з обставинами, викладеними у даній постанові погодився, адже її не оскаржував, а також сплатив штраф у визначеному в постанові розмірі.
Більш того, обставина того, що ОСОБА_1 керував вказаним вище транспортним засобом та був зупинений працівниками патрульної поліції знаходить своє підтвердження відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, з якого вбачається, що ОСОБА_1 зазначає працівникам патрульної поліції, що, побачивши, що вони за ним слідують на службовому транспорті, вирішив зупинити керований ним транспортний засіб ВАЗ2101, державний номерний знак НОМЕР_1 , позаяк розумів, що він керує автомобілем, в якому розбите лобове скло, в нього відсутнє посвідчення водія та страховий поліс (інтервал часу на відеозаписі: 13:29:40 – 13:30:10; 13:30:45 – 13:32:10; 13:36:40 – 13:37:31).
Отже аргументи ОСОБА_1 з приводу того, що він не керував транспортним засобом при наявності беззаперечних доказів на спростування такої його позиції, свідчить про намагання правопорушника уникнути відповідальності за вчинене ним правопорушення.
       
Крім того, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі стверджує, що матеріали справи не містять доказів чіткого висловлення ним відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, а фактична нездача ним біологічного матеріалу (сечі) була зумовлена фізіологічними особливостями його організму.
Проте апеляційний суд вважає такі аргументи намаганням уникнути відповідальності з огляду на таке.
Водночас, як убачається з відеозапису з бодікамери, коли працівники патрульної поліції запропонували ОСОБА_1 проїхати до КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» та здати аналізи на підтвердження або на спростування тих обставин, що він керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, ОСОБА_1 на це надав свою згоду, однак відразу наперед повідомив працівникам патрульної поліції, що він навряд зможе здати аналіз сечі, оскільки йому складно це зробити, коли хтось присутній при цій         процедурі, також заздалегідь попередив, що для здачі аналізу крові потрібна тільки його згода, а він не дасть колоти йому вени (інтервал часу на відеозаписі: 13:37:47 – 13:38:55).
За вказаних обставин, знаходить своє підтвердження обставина того, що ОСОБА_1 ще до приїзду до КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» не збирався здавати біологічне середовище для проведення його огляду на стан наркотичного сп`яніння, позаяк ще на місці зупинки керованого ним транспортного засобу повідомив працівникам поліції, що здати аналіз сечі він не зможе з фізіологічних причин (не переносить, коли за ним спостерігають), а взяти в нього кров він не дозволить.
Серед іншого, з відеозапису з бодікамери убачається, що коли ОСОБА_1 , перебуваючи в КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер», отримавши ємкість для здачі сечі, декілька разів заходив до вбиральні, щоб зібрати біологічне середовище, але кожна така спроба була тривалістю 20-30 секунд, після чого особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, виходив з вбиральні та повідомляв, що в нього нічого не вийшло.
Водночас, лікарем та працівниками поліції йому було забезпечено реальну об`єктивну можливість ОСОБА_1 пройти огляд в умовах медичного закладу у повному об`ємі, а також в законному порядку йому було надано можливість реалізації його обов`язків, встановлених Правилами дорожнього руху, однак останній їх не використав.
Відповідно до ст. 266 КУпАП, огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.
Поведінку ОСОБА_1 , яка виразилась у нібито не в змозі протягом двох годин здати біологічний матеріал для проведення дослідження у зв`язку з певними фізіологічними особливостями його організму, суд апеляційної інстанції розцінює як таку, що спрямована на навмисне затягування часу з метою проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі після сливу двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення, а відтак як відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Враховуючи наведене, фізіологічні властивості людського організму, а також той факт, що ОСОБА_1 було надано достатньо часу для здачі аналізів та останній не висловлював потреби збільшити такий час, дії лікаря та поліцейських в даній ситуації відповідають вимогам закону.
Отже, висновки місцевого суду про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження оглядів на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі є правильними.
Доводи ОСОБА_1 про те, що лікарем не було запропоновано надати зразки іншого біологічного середовища для проведення лабораторного дослідження, суд апеляційної інстанції, враховуючи відсутність об`єктивних обставин, які б перешкоджали останньому в умовах медичного закладу здати біологічний зразок у вигляді сечі, розцінює як форму захисту з метою ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що фіксація його ( ОСОБА_1 ,) начебто відмови від проходження огляду відбулась у відсутність свідків, а отже не може вважатись такою, як зафіксована у встановленому законом порядку є такими, що не ґрунтуюся на законі та матеріалах справи.
Відповідно до інструкції "Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції" від 09.11.2015 № 1452/735 , якою керуються патрульні поліцейські у випадку виявлення у водія ознак сп`яніння, огляд на стан наркотичного сп`яніння правоохоронці проводять не на місці зупинки транспортного засобу, а у спеціальному медичному закладі.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху" № 1231-IX, встановлено, що під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а якщо з якихось причин їх застосувати неможливо – огляд проводиться у присутності двох свідків.
Суд апеляційної інстанції констатує, що ОСОБА_1 є особою яка зафіксована на відеозаписі та співпадає з особою, яка була встановлена апеляційним судом, та є тою, якій було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, та відмова якої зафіксована на цьому відеозаписі.
Отже, не викликає сумніву той факт, що працівники поліції дотрималися порядку проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, а висновок місцевого суду про доведеність вини водія у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП – правомірний.

Відтак, суд, у відповідності до ст. 252 КУпАП, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов вірного висновку про наявність у діях  ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, та наклав на нього адміністративне стягнення у межах санкцій цих статей та з урахуванням, відповідно до ст. 33 КУпАП, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2023 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП України – залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                         О.Ю. Грошева