Ухвала
 
15 травня 2023 року
м. Київ
 
справа № 127/27193/22
провадження № 61-7016ск23 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 лютого 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 11 квітня 2023 року у справі за позовом Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2022 року Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» (далі - КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго») звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з відповідачів в солідарному порядку на свою користь заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання за період з 01 серпня 2019 року                                    до 31 жовтня 2021 року включно у розмірі 17 186,91 грн, з яких: 17 163,07 грн - сума заборгованості за спожиті послуги з теплопостачання; 23,84 грн - 3 % річних від простроченої суми заборгованості.
 
У січні 2023 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 звернулися до суду із зустрічним позовом до КП Вінницької об`єднаної територіальної громади в особі Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго», Вінницької об`єднаної територіальної громади особі Вінницької міської ради, в якій просили обставини про невиконання розділу 2 Конституції УРСР 1978 року, розділу 6 Декларації про державний суверенітет України і ст. 13, 142 та 143 Конституції України і не утворенню Банку України (національного), як власність української нації і народу УРСР/України, громадян всіх національностей визнати судом загальновідомими, які не потребують доказування; визнати судом дії Вінницької об`єднаної територіальної громади у особі Вінницької міської ради про утворення КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» з печаткою без державних символів УРСР перейменованої в Україну незаконним; визнати судом дії по зверненню до них з позовною заявою КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» не від імені конституційної держави УРСР/України і конституційної Вінницької об`єднаної територіальної громади, тобто без герба держави незаконними. 
 
Вінницький міський суд Вінницької області ухвалою від 27 січня 2023 року у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_4 та ОСОБА_1 відмовив.
 
Вінницький міський суд Вінницької області рішенням від 01 лютого 2023 року позов задовольнив. Стягнув солідарно з ОСОБА_2 ,                  ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованість за послуги централізованого теплопостачання за період з 01 серпня 2019 року до 31 жовтня 2021 року в сумі 17 186,91 грн, з яких: сума основного боргу - 17 163,07 грн, 3 % річних -                     23,84 грн. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
 
Вінницький апеляційний суд постановою від 11 квітня 2023 року апеляційні скарги ОСОБА_4 , ОСОБА_1 залишив без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 січня 2023 року та рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 лютого 2023 року - без змін.
 
08 травня 2023 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Вінницького міського суду Вінницької області                 від 01 лютого 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду                           від 11 квітня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов залишити без розгляду у порядку статті 414 ЦПК України або відмовити у задоволенні позову в повному обсязі у порядку статті 412 ЦПК України.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;                          в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» передбачено, що у 2023 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2023 року (на час подання касаційної скарги) -  2 684,00 грн.
 
Ціна позову у цій справі становить 17 186,91 грн, що станом на 01 січня             2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 100 = 268 400,00 грн).
 
Тому справа є малозначною в силу вимог пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України і окремого визнання її такою не потребує.
 
Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
 
Необхідність розгляду справи в касаційному порядку ОСОБА_1 мотивує тим, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки одним із таких питань є питання чиє належно доведеними наявності і розміру боргу за послуги ЦОтаГВ у разі, коли у порушення приписів статті 78 ЦПК України матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які прямо встановлені статтею 8 Закону № 2119-VIII, а саме - не міститься жодного встановленого вказаною статтею рахунку на оплату послуг, які повинні бути належними і допустимими доказами як надання послуг, так і наявності та розміру боргу.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав вважати, що наведені заявником підстави є такими, що розгляд саме цієї справи судом касаційної інстанції потрібен для формування єдиної правозастосовчої практики, та зводяться до його незгоди з оцінкою зібраних судами у справі доказів і встановлених обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
 
Крім того, у чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин, заявником не обґрунтовано.
 
Також, касаційна скарга містить посилання на те, що справа має виняткове значення для ОСОБА_1 та її родини, оскільки питання, яких стосується касаційна скарга, створюють небезпечний судовий прецедент на майбутнє, а саме - створюють можливість безпідставного стягнення коштів, розмір яких не підтверджено встановленим законом належними і допустимими документальними доказами.
 
Наведені заявником обставини не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями не є сама по собі обставиною, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення для учасника справи, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.  
 
Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є винятком із загального правила, і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі     № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Верховний Суд також врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявники не продемонстрували наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» («Азюковська проти України») рішення від 09 жовтня 2018 року.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити. 
 
Зазначення у постанові Вінницького апеляційного суду від 11 квітня 2023 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки ухвалені у цій справі судові рішення касаційному оскарженню не підлягають.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 лютого 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 11 квітня 2023 року у справі за позовом Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                                     А. Ю. Зайцев
            
                                                                                                           Є. В. Коротенко
            
                                                                                                                      М. Ю. Тітов