Номер провадження: 22-ц/813/2240/23 
Справа № 522/64/21
Головуючий у першій інстанції Косіцина В. В.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2023 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Заїкіна А. П., Таварткіладзе О.М.
за участю секретаря – Дерезюк В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Одеського національного університету ім. І.І. Мечнікова на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 травня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського національного університету ім. І.І. Мечнікова про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -
ВСТАНОВИВ:
Описова частина

ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Одеського національного університету ім. І.І. Мечникова про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказував на те, що починаючи з 28.09.1987 року по 01.06.1999 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із Одеським Національним університетом ім. І.І. Мечникова, під час праці в університеті йому було виділено для проживання кімнату АДРЕСА_1 , де він зареєстрований і мешкає по сьогодні. Наприкінці осені 2020 року керівництвом Одеського національного університету ім. І.І. Мечникова було прийнято рішення про відключення від мережі водопостачання та електроенергії гуртожиток за адресою: АДРЕСА_2 .
У зв`язку з чим просив суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким визнати дії Одеського національного університету імені І.І. Мечникова відключення у наймача кімнаті №4 у гуртожитку за адресом: АДРЕСА_2 електропостачання та; зобов`язати Одеський національний університет імені І.І. Мечнікова за свій рахунок підключити кімнату № НОМЕР_1 у гуртожитку за адресом: АДРЕСА_2 до електричних мереж і відновити водопостачання на кухню та туалет, i яким користувався ОСОБА_1 . Стягнути з Одеського національного університету імені І.І. Мечнікова на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000,00 грн. Стягнути з Одеського національного університету імені І.І. Мечнікова на користь ОСОБА_1 судовий збір.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 травня 2021 року позов було задоволено частково, а саме: 
Визнано дії Одеського національного університету імені І.І. Мечнікова щодо відключення у наймача кімнаті №4 у гуртожитку за адресом: АДРЕСА_2 ОСОБА_1 електропостачання та водопостачання - неправомірними.
Зобов`язано Одеський національний університет імені І.І. Мечнікова за свій рахунок підключити кімнату № НОМЕР_1 у гуртожитку за адресом: АДРЕСА_2 до електричних мереж і відновити водопостачання на кухню та туалет, яким користувався ОСОБА_1 .
Стягнуто з Одеського національного університету імені І.І. Мечнікова на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 грн. 
Стягнуто з Одеського національного університету імені І.І. Мечнікова на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1701 грн. 60 коп.
В іншій частині позовної заяви ОСОБА_1  до Одеського національного університету ім. І.І. Мечнікова відмовлено. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 01.12.2021 року Одеським національним університетом ім. І.І. Мечнікова подано апеляційну скаргу.
Посилаючись на те, що Одеський національний університет імені І.І. Мечникова є вищим навчальним закладом державної форми власності і перебуває у сфері управління Міністерства освіти і науки України. Гуртожиток за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 48/50 є державною власністю, закріпленою за Одеським національним університетом імені I.I. Мечникова на праві господарського відання та є студентським гуртожитком, що підтверджується наказом Міністерства освіти і науки України від 29.09.2016 р. №1164.
Відповідно до наказу №2215-06 від 23.09.1987 року ОСОБА_1 було зараховано з 28.09.1987 року на посаду інженера Ботанічного саду Одеського державного університету ім. І. І. Мечникова.
Управлінням керівних і науково-педагогічних кадрів Міністерства вищої і середньої спеціальної освіти УРСР було надано посвідчення № НОМЕР_2 на проживання у гуртожитку, який розташований на території ботанічного саду Одеського національного університету імені І.І. Мечникова за адресою: АДРЕСА_2 .
У подальшому ОСОБА_1 було переведено на посаду прибиральника господарчого відділу.
На підставі наказу ОНУ імені І.І. Мечникова за № 30-06-99 від 30.06.1999 року ОСОБА_1 було звільнено з 01.06.1999 року за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України.
ОСОБА_1 було надано кімнату № НОМЕР_1 у гуртожитку в тимчасове користування у зв`язку з працевлаштуванням до університету, однак після звільнення він продовжував де який час проживати в гуртожитку без відповідних правових підстав.
18.02.2016 року було проведено засідання комісії, по перевірки законності проживання, дозволів на будівництво та перебудову займаної житлової площі за адресою АДРЕСА_2 , було ухвалено про направлення заяви до РВ ГУДМС в Одеській області про зняття з реєстрації ОСОБА_1 .
З акту опечатування кімнати № 4 від 21 квітня 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 з 1999 року не проживає за вказаною адресою та був знятий з реєстраційного обліку Приморським РВ ОМУ ГМВС України в Одеській області.
Розпорядженням ректора ОНУ імені І.І. Мечникова від 18.05.2016 року було зобов`язано директора ботанічного саду забезпечити виселення з гуртожитку осіб, які на даний час втратили право на проживання, у тому числі ОСОБА_2 . 
Комісія по обстеженню житлового приміщення ОНУ імені ОСОБА_3 неодноразово виходила за адресом: АДРЕСА_3 , було встановлено, що за вказаним адресом ніхто не проживає більше 3-х років на дату складання, про що складені акти наявні у матеріалах справи: від 20.09.2016р., від 13.10.2020р., від 04.11.2020р., від 19.03.2021 р.
ОСОБА_1 має заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмір 12 722 грн.
Наголошує, що суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не прийняв до уваги вищевказані факти, та на підставі вказаного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.12.2021 року провадження у справі за апеляційною скаргою Одеського національного університету ім. І.І. Мечнікова на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 травня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського національного університету ім. І.І. Мечнікова про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди було відкрито.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.12.2021 року справу було призначено до розгляду.
Розгляд справи призначено на 15 вересня 2022 року на 11 год. 45 хв..
Розгляд справи було відкладено на 06 квітня 2023 року на 11 год. 00 хв.
Сторони до судового засідання не з`явились про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялись, причини неявки суду не повідомили.
Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. 
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила справу розглянути за відсутності її учасників.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

По справі встановлено, що гуртожиток за адресом Французький бульвар, 48/50 перебуває на балансі ОНУ ім. І.І. Мечнікова, інвентарний номер №1000050.
Починаючи з 28.09.1987 року ОСОБА_1 зараховано на посаду інженера Ботанічного саду Одеського державного університету ім. І. І. Мечникова відповідно до наказу №2215-06 від 23.09.1987 року.
У подальшому ОСОБА_1 було переведено на посаду прибиральника господарчого відділу, з якої 01.06.1999 року його було звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, наказ ОНУ імені за № 30-06-99 від 30.06.1999 року
ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із Одеським Національним університетом ім. І.І. Мечнікова, у період з 1987 по 1999 роки, та його загальний трудовий стаж на час звільнення з ОНУ ім. І.І. Мечнікова складає більше 10 років.
ОСОБА_1 , під час праці у Національному університеті ім. І.І. Мечнікова, було виділено для проживання кімнату АДРЕСА_1 .
Згідно відомостей з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області ОСОБА_1 1959 р.н. зареєстрований з 21.10.1987 року за адресою АДРЕСА_3 .
22.01.2016 року було встановлено факт проживання в кімнаті №4 ОСОБА_4 , якому 10.04.2016 року було надано вимогу про виселення з вказаного приміщення, як він пояснив, що він племінник ОСОБА_1 , про цей факт було повідомлено юридичний центр університету для звернення до суду.
18.02.2016 року було проведено засідання комісії, по перевірці законності проживання, дозволів на будівництво та перебудову займаної житлової площі за адресою Французький бульвар 48/50, за наслідками перевірки було ухвалено про направлення заяви до РВ ГУДМС в Одеській області про зняття з реєстрації ОСОБА_1 .
14.03.2016 року ОСОБА_1 звертався до адміністрації університету з вимогою передати гуртожиток в комунальну власність для реалізації житлових прав на приватизацію кімнати у гуртожитку.
З акту опечатування кімнати №4 від 21 квітня 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 з 1999 року не проживає за вказаною адресою та був знятий з реєстраційного обліку Приморським РВ ОМУ ГМВС України в Одеській області.
Розпорядженням ректора ОНУ імені І.І.Мечникова від 18.05.2016 року було зобов`язано директора ботанічного саду забезпечити виселення з гуртожитку осіб, які на даний час зняті з реєстрації та втратили право на проживання, у тому числі ОСОБА_1 ..
Комісія по обстеженню житлового приміщення ОНУ імені ОСОБА_3 неодноразово виходила за адресою: АДРЕСА_3 , було встановлено, що за вказаною адресою ніхто не проживає більше 3-х років на дату складання, про що складені акти: від 20.09.2016р., від 13.10.2020р., від 04.11.2020р., від 19.03.21 року та надано лист директора Ботанічного саду від 05.03.21 року.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09.11.2016 року у справі 522/15680/16-ц, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Одеського національного університету імені І. І. Мечникова, третя особа: Приморський районний відділ в місті Одеса Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області про усунення перешкод у користуванні.
Рішенням Апеляційного суду Одеської області у справі 522/15680/16-ц, скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2016 року, та ухвалено нове рішення, яким задоволено позов ОСОБА_1 . Вселено ОСОБА_1 до кімнати № 4 гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 . Усунуто перешкоди ОСОБА_1 в користуванні кімнатою АДРЕСА_1 .
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2021 року у справі 522/6149/21 позовні вимоги Одеського національного університету імені І.І. Мечникова до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на постійне користування жилим приміщенням задоволено.
Суд визнав ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, кімнатою АДРЕСА_1 .
Постановою Одеського апеляційного суду від 26.08.2022 року у справі 522/6149/21, скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2021 року та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову Одеського національного університету імені І.І. Мечникова до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на постійне користування жилим приміщенням.

Мотивувальна частина
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що гуртожиток за адресом Французький бульвар, 48/50 перебуває на балансі ОНУ ім. І.І. Мечнікова, інвентарний номер №1000050.
Під час праці в Національним університетом ім. І.І. Мечнікова ОСОБА_1 було виділено для проживання кімнату АДРЕСА_1 .
Згідно відомостей з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області ОСОБА_1 1959 р.н. зареєстрований з 21.10.1987 року за адресою АДРЕСА_3 .
21 квітня 2016 року кімнату № 4 в гуртожитку ботанічного саду опечатано, оскільки ОСОБА_1 не проживає там з 1999 року.
Розпорядженням ректора ОНУ ім. І. І. Мечникова від 18.05.2016 року зобов`язано директора ботанічного саду ОСОБА_5 забезпечити виселення з гуртожитку осіб, які на даний час зняті з реєстрації та втратили право на проживання, у тому числі ОСОБА_1 . 
Відповідно до ст. 9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.
Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Також необхідно прийняти до уваги, що Рішенням Апеляційного суду Одеської області у справі 522/15680/16-ц, скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2016 року, та ухвалено нове рішення, яким задоволено позов ОСОБА_1 . Вселено ОСОБА_1 до кімнати № 4 гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 . Усунуто перешкоди ОСОБА_1 в користуванні кімнатою АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 правомірно вселився та користувався кімнатою АДРЕСА_1 .
Наприкінці осені 2020 року керівництвом Одеського національного університету ім. І.І. Мечникова було прийнято рішення про відключення від мережі водопостачання та електроенергії гуртожиток за адресом: АДРЕСА_2 .
Під час розгляду справи у суді першої інстанції представник ОНУ ім. І.І. Мечнікова підтвердила факт відключення від мережі водопостачання та електроенергії гуртожитку за адресом: АДРЕСА_2 , у зв`язку із поганим фінансуванням ОНУ ім. І.І. Мечникова.
Ухвалюючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що власником будівлі гуртожитку є Одеський національний університет ім. І.І. Мечнікова, то саме на нього покладаються відповідні функції з управління будинком.
Відповідач як балансоутримувач будівлі гуртожитку, укладає договори: із мешканцями об`єкта - про надання житлово-комунальних послуг; із виробниками - про умови надання житлово-комунальних послуг; із виконавцями - про надання житлово-комунальних послуг (у разі якщо особа, що здійснює управління будинком, не є виконавцем цих послуг). Відповідно в частині послуг, які надаються безпосередньо відповідачем, договори з виконавцями послуг не укладаються.
Однак враховуючи те, що енергопостачання та водопостачання кімнати позивача було відключено не енергопостачальною організацією та не водопостачальною організацією, а тільки відповідачем, яким не доведено наявності безспірної заборгованості позивача перед відповідачем за спожиту електроенергію, а підставою для відключення електроенергії стала заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території.
Тобто втручання Одеського національного університету ім. І.І. Мечникова у право ОСОБА_1 на безпечне і належне користування житловим приміщенням є не правомірним.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 02.02.2009 № 13 "Про затвердження Правил управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд", відповідні правила встановлюють порядок здійснення управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, порядок передачі будинку в управління у разі укладення договору.
Відповідно до пункту 1.3. Правил управління будинком, управління будинком передбачає виконання таких функцій, зокрема, планування заходів щодо збереження та сталого функціонування об`єкта, наданого в управління, та організацію забезпечення потреб мешканців об`єкта в отриманні житлово-комунальних послуг відповідно до вимог пункту 3.3 цих Правил; ведення передбаченої законодавством звітності, а також технічної документації щодо стану, утримання та експлуатації об`єкта відповідно до вимог пункту 3.6 цих Правил; організацію належної експлуатації та утримання об`єкта відповідно до його цільового призначення згідно з вимогами пунктів 3.7, 3.8 цих Правил; організацію забезпечення потреб мешканців об`єкта в житлово-комунальних послугах відповідно до встановлених нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно з вимогами пунктів 3.9 - 3.11 цих Правил; організацію роботи з мешканцями об`єкта згідно з вимогами пунктів 3.12, 3.13 цих Правил; проведення заходів щодо енергозбереження.
Згідно з п. 1.4. Правил управління будинком особою, що здійснює управління будинком, є у разі самоуправління будинком - власники, співвласники будинку, створені ними органи, організації та об`єднання або балансоутримувач чи будь-яка інша особа, яка уповноважена від імені власників, співвласників будинку виконувати функції з управління будинком.
Управитель відповідає за стале функціонування і збереження споживчих властивостей об`єкта, наданого в його управління, відповідно до його цільового призначення, а також за організацію забезпечення потреби мешканців об`єкта в отриманні житлово-комунальних послуг відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Пунктом 1.7. Правил управління будинком визначено, що для забезпечення належного функціонування і збереження споживчих властивостей об`єкта та організації забезпечення потреб мешканців об`єкта житлово-комунальними послугами відповідно до стандартів, нормативів, норм, порядків і правил особа, що здійснює управління будинком, у порядку, передбаченому законодавством, укладає договори: із мешканцями об`єкта - про надання житлово-комунальних послуг; із виробниками - про умови надання житлово-комунальних послуг; із виконавцями - про надання житлово-комунальних послуг (у разі якщо особа, що здійснює управління будинком, не є виконавцем цих послуг). Особа, що здійснює управління будинком, контролює виконання таких договорів.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», чинного на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1875-ІV), комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні, зокрема, холодною водою та водовідведенням; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.
Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з постачання холодної води і водовідведення, порядок обліку і оплати цих послуг регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).
Так, згідно з пунктом 32 Правил виконавець має право: 1) у разі несвоєчасного внесення споживачем платежів за надані послуги нараховувати пеню у розмірі, встановленому законом та договором; 2) вносити за погодженням із споживачем у договір зміни, що впливають на розмір плати за послуги; 3) вимагати від споживача дотримання нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 4) доступу, у тому числі несанкціонованого, в приміщення споживача для ліквідації аварій відповідно до встановленого законом порядку.
Відповідно до пункту 33 Правил виконавець зобов`язаний: своєчасно надавати споживачу послуги в установлених обсягах, належної якості, безпечні для його життя, здоров`я та які не спричиняють шкоди його майну, відповідно до вимог законодавства та цих Правил; проводити два рази на рік перевірку стану внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку із складенням відповідного акта; відновлювати надання послуг за письмовою заявою споживача шляхом зняття пломб із запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) протягом доби.
Частиною третьою статті 16 Закону № 1875-ІVвизначено, що комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за окремими винятками, до числа яких не віднесено наявність у споживачів заборгованості за надані послуги.
Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 27 червня 2008 року № 190, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування, передбачено відключення від водопостачання тільки в разі самовільного приєднання до систем централізованого водопостачання та водовідведення.
Колегія суддів також погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що чинними нормативно-правовими актами не передбачено право виконавця послуг припинити електропостачання та водопостачання за власним бажанням.
Посилання апелянта на ту обставину, що ОСОБА_1 вже довгий час не проживає у гуртожитку, оскільки в нього є інше житло, а відключення водопостачання та електропостачання жодним чином не порушує його прав, не заслуговують на увагу.
Матеріалами справи підтверджено, що причиною тимчасової відсутності ОСОБА_1 у кімнаті №4 відбулася не через його нехтування та втрати інтересу до свого житла, а у зв`язку із перешкодами, які чиніть йому ОНУ ім. І.І. Мечникова.
Варто зауважити, що постановою Одеського апеляційного суду від 26.08.2022 року у справі 522/6149/21, скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2021 року та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову Одеського національного університету імені І.І. Мечникова до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на постійне користування жилим приміщенням.

Частиною третьої статті 23 ЦК України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин справи, які мають істотне значення.
Як роз`яснив, Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови від 31березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (ст.ст.23,1167 ЦК України).
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Відповідно до Загальної декларації прав людини кожен має право на такий життєвий рівень, включаючи житло, який є необхідним для підтримання його здоров`я і добробуту його самого та його сім`ї (стаття 25).
При визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції вірно врахував обставини, які мають суттєве значення, та дотримався вимог розумності і справедливості, та визнав достатнім і необхідним розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 тис. грн.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, а фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду з їх оцінки, без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення немає.
Судова колегія, розглянувши справу, прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеського національного університету ім. І.І. Мечнікова - залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 травня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 10 квітня 2023 року.

Головуючий:                                                         О. В. Князюк

Судді:                                                                 А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе