ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

09 червня 2023 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/4464/22
Головуючий у першій інстанції - Ковальова Т. Г.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/852/23

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді: Мамонової О.Є.,
суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 квітня 2023 року (проголошено о 15:58, повний текст складено 13.04.2023) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

                                      У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 . 
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 06.10.1990 по 04.11.2019 сторони перебували у шлюбі. За час спільного проживання купили за спільні кошти квартиру в АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 30.05.2002.
Указував, що спірне майно було придбане в період шлюбу, належить йому та відповідачці  на праві спільної сумісної власності та підлягає поділу в рівних частках. 
У добровільному порядку відповідачка не бажає поділити спільне майно,  він не має доступу до квартири, оскільки відповідачка змінила замки. 
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 квітня 2023 року визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 992 грн 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що договір купівлі-продажу спірної квартири від 30.05.2002, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Зеленським В.В., не містить посилань на те, що квартира купується за спільні кошти подружжя. Договір також не містить застережень щодо будь-яких прав позивача на придбаний об`єкт нерухомості. 
Зазначає, що вона 11.05.2002 продала квартиру, яка належала їй на праві особистої приватної власності (договору дарування) і через невеликий проміжок часу (19 днів) фактично за таку ж саму суму (різниця становить 132 грн) купила іншу - спірну квартиру. Таким чином, для купівлі спірної квартири використала грошові кошти від продажу об`єкта нерухомості, який не був спільною сумісною власністю подружжя, а отже і кошти отримані від продажу такого об`єкта не можуть бути спільною власністю подружжя. 
Указує, що відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України (форма - ОК-5) позивач фактично доходів не мав, а відповідачка працювала на посаді вчителя початкових класів ЗОШ І-ІІІ ст. м. Ніжина і мала сталий дохід у вигляді заробітної плати. 
Уважає, що судом першої інстанції не з`ясовані наявності і джерела походження коштів сторін для купівлі спірної квартири, крім тих коштів, які були отримані нею від продажу квартири АДРЕСА_3 в розмірі 15 515 грн.
Наголошує, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. 

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, доводи відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира набута сторонами під час шлюбу у період їх спільного проживання, тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. 
З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, зареєстрованому 06.10.1990 відділом реєстрації актів цивільного стану Ніжинського міського управління юстиції Чернігівської області за актовим записом №527(а.с.8).
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04.11.2019 шлюб між сторонами розірвано (а.с.9).
У період перебування у шлюбі за договором купівлі-продажу квартири від 30.05.2002, посвідченим приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області Зеленським В.В., на ім`я ОСОБА_2 придбано 3-кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Продаж квартири вчинено за 15 647 грн, які продавець від покупця одержала повністю до підписання цього договору (а.с. 10, 27).
Матеріали справи містять копію договору дарування від 11.07.2000, посвідченого приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області Кузьменком О.В., за яким ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_2 однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 (а.с.26).
Відповідно до довідки приватного нотаріуса Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області Кузьменка О.В., ним 11.05.2002 посвідчено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ОСОБА_2 продала вказану квартиру за 15 515 грн (а.с.28).
Із копії трудової книжки ОСОБА_2 вбачається, що з 24.08.1989 по 15.10.2014 вона працювала вчителем початкових класів у Ніжинській середній школі № 1 ім. Т.Г. Шевченка (а.с. 29-34). 
У матеріалах справи наявні Індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України (форма - ОК-5) щодо доходу ОСОБА_1 за період з 1998 по 2022 роки (а.с. 57-63).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).
Оскільки спірні відносини між сторонами виникли з приводу вказаного нерухомого майна, придбаного до 01 січня 2004 року, - дати набрання чинності ЦК України та СК України, то порядок набуття спільного майна та його правовий режим у даному випадку визначається за нормами Кодексу про шлюб та сім`ю України 1969 року (далі - КпШС України).
Відповідно до вимог ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
Згідно ч.1 ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.
Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до ст.22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу).
Якщо котрийсь із подружжя зробив вкладення у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або було одержане ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, надбане за кошти, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, то ці вкладення (в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі статті 25 КпШС) мають враховуватися при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (статті 28 КпШС).
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Аналогічні правові позиції висловлені у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Великої Палати Верховного Суду і Верховного Суду від 21.11.2018 справа № 372/504/17, від 19.11.2019 справа № 757/6978/17-ц, від 28.03.2018 справа № 759/14349/15-ц, від 07.02.2018 справа № 654/5243/14-ц, від 06.02.2018 справа № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 справа № 404/1515/16-ц, від 11.04.2019 справа № 339/116/16-ц.

Установивши, що спірна квартира АДРЕСА_1 набута сторонами під час шлюбу у період їх спільного проживання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вказане майно є спільною сумісною власністю сторін і підлягає поділу між ними шляхом визнання за сторонами права власності по 1/2 частці вищезазначеної квартири за кожним.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що відповідачкою не надано належних та допустимих доказів того, що спірна квартира куплена за її особисті кошти.  
Суд уважає, що сам по собі факт продажу однієї квартири та придбання іншої через 19 днів не свідчить про те, що спірна квартира була куплена саме за ці кошти.
Доводи апеляційної скарги щодо цього не заслуговують на увагу, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, під час вчинення зазначеного правочину ОСОБА_2 не повідомила позивача про свій намір придбати 3-кімнатну квартиру на праві особистої приватної власності.
Будь-які застереження в договорі купівлі-продажу спірної квартири про те, що квартира набута ОСОБА_2 за особисті кошти та у особисту приватну власність, відсутні. 
Також відповідачкою не надано суду будь-яких інших угод чи шлюбного договору щодо того, що спірна квартира є її особистою приватною власністю та залишається за нею у випадку розлучення та поділу спільної сумісної власності подружжя. 
Таким чином, твердження ОСОБА_2 про придбання нею квартири за особисті кошти, отримані від продажу квартири, яку вона отримала за договором дарування, ґрунтуються виключно на припущеннях, що не може вважатися спростуванням презумпції спільності майна подружжя.
ОСОБА_2 презумпцію спільності майна подружжя не спростовано, що відповідно до вищевказаних положень закону є саме її процесуальним обов`язком, як подружжям, який її спростовує.
Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки районного суду, який їх обґрунтовано спростував.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення постановлено районним судом з дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим, згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а  рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 квітня 2023 року - без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                                        П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 квітня 2023 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча                                                                        О.Є.Мамонова

Судді:                                                                                Н.В.Висоцька  

                                                                                          Н.В. Шитченко