Постанова                                           
Іменем України 
 
07 червня 2023 року
м. Київ
 
справа № 175/2504/13
провадження № 61-5112св23 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,                      Тітова М. Ю.
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельов Максим Євгенович,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення-постанову директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова Максима Євгеновича від 13 січня 2022 року № 1/20.3-20/22, 
 
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2023 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина 
Короткий зміст скарги
 
У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, у якій просив визнати неправомірною та скасувати постанову директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Департамент ДВС МЮУ) Кисельова М. Є. від 13 січня 2022 року № 1/20.3-20/22 про результати перевірки законності виконавчого провадження № НОМЕР_1 за скаргою  ОСОБА_1 від 05 травня 2018 року «На постанову начальника ВПВР Департаменту ДВС Ярушевської І. І. від 23 червня 2017 року»; зобов`язати директора Департаменту ДВС МЮУ Кисельова М. Є. або іншу посадову особу, яка буде виконувати обов`язки директора Департаменту ДВС МЮУ, повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 05 травня 2018 року «На постанову начальника ВПВР Департаменту ДВС Ярушевської І. І. від 23 червня 2017 року», за результатами повторного розгляду вказаної скарги від 05 травня 2018 року прийняти відповідну постанову, копію якої направити ОСОБА_1 .
 
Обґрунтовуючи вимоги скарги,  ОСОБА_1 посилався на те, що оскаржувана постанова директора Департаменту ДВС МЮУ про результати перевірки виконавчого провадження № НОМЕР_1 є незаконною.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області ухвалою                        від 25 січня 2022 року в задоволенні скарги відмовив.
 
Суд першої інстанції мотивував ухвалу тим, що оскаржувана постанова хоча                           і стосується виконавчого провадження за участю ОСОБА_1 як сторони виконавчого провадження, однак цим рішенням права та обов`язки заявника не порушено.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Дніпровський апеляційний суд постановою від 22 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2023 року скасував, справу направив до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Апеляційний суд мотивував постанову тим, що матеріали справи не містять відомостей щодо повідомлення скаржника ОСОБА_1 про дату, час і місце судового засідання, що є порушенням норм процесуального права та підставою для скасування ухвали суду першої інстанції і направлення справи до цього суду для продовження розгляду.
 
Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи
 
У квітні 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу,           в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просив скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду                                  від 22 березня 2023 року і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Підставою касаційного оскарження вказує те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду     від 14 серпня 2019 року у справі № 521/8746/2018, від 18 травня 2020 року                          у справі № 643/5556/2014, від 21 грудня 2021 року у справі № 757/10634/15.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд, установивши, що місцевий суд розглянув справу без участі  ОСОБА_1 у судовому засіданні, не повідомивши його про дату і час судового засідання, призначеного на 25 січня 2023, за результатами апеляційного розгляду на підставі пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України мав би скасувати ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2023 року і ухвалити нове судове рішення по суті скарги. Водночас апеляційний суд безпідставно визнав ухвалу місцевого суду від 22 березня 2023 року як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і помилково застосував до спірних правовідносин пункт 6 частини першої статті 374, пункт 4 частини першої статті 379 ЦПК України.
 
У травні 2023 року Міністерство юстиції України подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення, вказавши, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні скарги.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2023 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
09 травня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 травня 2023 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи
 
Суди попередніх інстанцій встановили, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2013 року                                     № 2-175/2504/13-ц про зобов`язання начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області П`ятницького А. В. розглянути скаргу ОСОБА_1 від 06 квітня 2013 року стосовно ненадання начальником Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Неклесою М. М. відповіді на заяву від 09 лютого 2013 року та письмово повідомити його про результати розгляду скарги в цій частині.
 
Під час здійснення виконавчих дій державні виконавці неодноразово приймали постанови про закінчення виконавчого провадження, а після скасування цих постанов - постанови про відновлення виконавчого провадження.
 
Апеляційний суд також встановив, що матеріали справи не містять відомостей щодо повідомлення ОСОБА_1 про дату, час і місце судового засідання, призначеного в суді першої інстанції.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з абзацом другим частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи                                 у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Перевіривши аргументи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд         у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення касаційної скарги, виходячи з такого.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Згідно з частинами першою, другою статті 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.
 
Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
 
Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
 
Відповідно до пункту 27 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, щодо розгляду скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця.
 
Статтею 374 ЦПК України визначачено перелік повноважень суду апеляційної інстанції.
 
Відповідно до частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення; 3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження                          у справі у відповідній частині; 4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково;                         5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; 7) скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю;                      8) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.
 
Отже, відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі,                               і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
За результатами аналізу вказаної статті можна зробити висновок, що суд апеляційної інстанції немає процесуальної можливості скасовувати ухвалу, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. У кожному випадку суд апеляційної інстанції повинен перевіряти, чи перешкоджає ухвала суду першої інстанції подальшому провадженню у справі.
 
Стаття 374 ЦПК України стосовно повноважень суду апеляційної інстанції скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, кореспондується зі статтею 379 ЦПК України, яка визначає підстави для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі,                          і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Виконання судових рішень є завершальною стадією судового процесу. Саме такий принцип застосовує Європейський суд з прав людини у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.
 
Питання, пов`язані із судовим контролем за виконанням судових рішень, врегульовані розділом VII ЦПК України, відповідно до якого скарга на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення подається до суду першої інстанції, що розглянув справу,                          і такий розгляд не є окремим провадженням в окремій справі.
 
Однак розгляд скарги на дії державного або приватного виконавця має наслідком виконання або невиконання судового рішення як завершальної стадії судового процесу; такий розгляд є комплексом певних процесуальних дій його учасників, тому підпадає під термін «провадження у справі».
 
Разом з тим згідно з розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» скарга на дії судових виконавців розглядається по суті шляхом постановлення ухвали, тому при її перевірці в апеляційному порядку апеляційний суд, визначаючи свої повноваження, повинен керуватись нормами статей 375 - 378 ЦПК України, які містять термін «судове рішення», що включає й ухвали суду, зокрема ухвали, постановлені за наслідками розгляду скарг на дії або бездіяльність державних виконавців.
 
Отже, результат системного аналізу вказаних норм процесуального права дає підстави для висновку, що суд апеляційної інстанції не має повноваження на скасування ухвали суду першої інстанції, постановленої за наслідками розгляду скарги на дії державного або приватного виконавця, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому провадженню у справі. 
 
Ухвали, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, повинні бути розглянуті апеляційним судом з ухваленням відповідного рішення по суті.
 
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 травня 2020 року у справі № 643/5556/14-ц (провадження № 61-11131сво19).
 
Скасовуючи ухвалу місцевого суду та направляючи справу для продовження розгляду, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 не був повідомлений про дату, час і місце судового засідання в місцевому суді.
 
Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
 
Всупереч вимогам процесуального закону суд апеляційної інстанції, скасувавши ухвалу суду першої інстанції, постановлену за наслідками розгляду скарги, направив справу для продовження розгляду, а не розглянув скаргу по суті, усунувши в межах повноважень недоліки судового рішення.
 
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої та апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
 
Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущення тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про скасування оскаржуваної постанови та про передачу справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий	М. Є. Червинська  	
Судді:	А. Ю. Зайцев   	
 	Є. В. Коротенко   В. М. Коротун  	
 	М. Ю. Тітов