Дата документу 26.05.2023 Справа № 332/3395/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 332/3395/20                                        Головуючий у 1 інстанції: Яцун О.С.
№ 22-ц/807/904/23                                                Суддя-доповідач: Крилова О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2023 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Кухаря С.В.
                       Полякова О.З.
розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою Концерну «Міські теплові мережі» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2023 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води,

ВСТАНОВИВ

В грудні 2020 року Концерн «МТМ» звернулося до суду із позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідачі зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1 . Позивачем надаються послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за даною адресою, а відповідачі отримують надані послуги. Внаслідок того, що відповідачі не виконують свої обов`язки по сплаті послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, утворилась заборгованість за період з 01.04.2017 по 01.11.2020 у розмірі 41 644,97 грн

Посилаючись на вищезазначене просило суд, стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 41 644,97 грн., а також судовий збір у розмірі 2 102,00 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.04.2017 по 01.11.2020 у розмірі 41 644,97 грн.
У іншій частині позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі» – відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судовий збір у розмірі 2 102,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду Концерн «МТМ» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з відповідачів на їх користь солідарно заборгованість за надані послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.04.2017 по 01.11.2020 у розмірі 41 644,97 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102,00 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечила проти доводів апелянта, зазначивши, що рішення сулу першої інстанції є обґрунтованим та законним і не має бути скасоване за формальних міркувань споживача.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року № 186/1743/15-ц, зокрема, зазначено, що у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Встановлено, що Концерн «МТМ» у своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог до ОСОБА_1 , тому лише у вищезазначеній частині судове рішення підлягає перевірці апеляційним судом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем надавались послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_2 , відповідачі їх отримували на підставі особового рахунку № НОМЕР_1 .
Згідно відповідей Департаменту реєстраційних послуг ЗМР на запити суду щодо реєстрації місця проживання фізичної особи вбачається наступне:
- відповідач ОСОБА_1  зареєстрована за адресою:  АДРЕСА_2 з 10.04.2007 по теперішній час (а.с. 12);
- відповідач ОСОБА_2  зареєстрований за адресою:  АДРЕСА_2 з 26.06.2012 по теперішній час (а.с. 11).
Квартира відповідачів підключена до мережі централізованого опалення.
Факт надання зазначеної послуги в даному випадку є безспірним та беззаперечним.
Разом з тим, відповідач  ОСОБА_1 звертає увагу суду, що з 2014 року вона фактично мешкала за адресою: АДРЕСА_3 , на підтвердження чого долучає договір оренди квартири за казаною вище адресою, укладений 19.03.2014 між нею та орендодавцем ОСОБА_3 (а.с. 51-52).
Зазначений факт також підтверджують допитані у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
З дослідженого розрахунку, наданого позивачем вбачається, що споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води оплата не вносилась. В результаті не виконання обов`язків утворилась заборгованість за період з 01.04.2017 по 01.11.2020 у розмірі 41 644,97 грн. Факт не внесення оплати за комунальні послуги підтверджується розрахунком, наданим позивачем, який складений відповідно до Правил та Методики проведення нарахувань за особовим рахунком № НОМЕР_1 (а.с. 7-8).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідачем  ОСОБА_1 належними, достатніми та допустимими доказами доведений факт її непроживання за адресою надання послуг, а відповідно і не користування послугами, що надавались Концерном «МТМ».

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Положеннями статей 322 ЦК України, 162 ЖК України передбачено обов`язок власника утримувати майно, що йому належить, та оплачувати комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.
Відповідно до п. 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі – Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за № 630 споживач має право на несплату вартості послуг лише в разі їх ненадання виконавцем або припинення надання у встановленому порядку за письмовою заявою споживача.
Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу України.
Аналіз наведеного положення закону вказує на те, що позивач має право вимагати виконання обов`язку щодо сплати житлово-комунальних послуг як від власника квартири, так і від будь-якої іншої особи, яка зареєстрована або проживає у цій квартирі. При цьому, позивач має право вимагати виконати обов`язок зі сплати житлово-комунальних послуг разом від всіх осіб, які зареєстровані в квартирі, або від однієї особи.

Встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 було надано докази на підтвердження того, що в спірний період (з 21.04.2014 року по теперішній час) вона не була споживачем послуг за адресою: АДРЕСА_2 , а саме – копію договору оренди квартири у приватної особи (а.с.51-52).
Вказаний договір достовірно підтверджує дані щодо строку відсутності відповідача ОСОБА_1 у спірній квартирі та інформації щодо причин непроживання у спірному приміщенні.
Разом з тим, зазначена обставина підтвердження показаннями свідків, допитаних судом під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пунктом 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено, що споживач має право на зменшення розміру оплати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його, їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що матеріали справи містять доказ того, що відповідач ОСОБА_1 фактично не проживала за адресою місця реєстрації та, відповідно не може вважатися користувачем комунальних послуг, які надавалися у спірний період позивачем. 
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність ОСОБА_1 факт її непроживання за адресою: АДРЕСА_2 , та, відповідно, і факт не користування послугами, що надавалися Концерном «МТМ».

Посилання в апеляційній скарзі на постанову Запорізького апеляційного суду у справі № 332/1220/21 є неспроможним, оскільки відповідно до ч. 4 ст .263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на вказане, апеляційний суд не в праві керуватися висновками, викладеними у судових рішеннях судів нижчих інстанцій, аніж касаційних.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення – вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти до висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Зазначених вимог суд першої інстанції дотримався, а доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права спростовуються матеріалами справи. 

Відтак, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав для стягнення заборгованості за надані послуги з ОСОБА_1 .

Зазначене рішення є мотивованим, узгоджується з іншими встановленими обставинами справи.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.
Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, відмовивши у задоволенні вимог Концерну «МТМ» до ОСОБА_1 .

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2023 року по цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.
В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 

Повний текст постанови складено 26 травня 2023 р.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        С.В. Кухар

                                                                               О.З. Поляков