Справа № 303/5677/15-ц

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        29 березня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        МАЦУНИЧА М.В., ГОТРИ Т.Ю.
за участю секретаря                ТЕРПАЙ С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 303/5677/15-ц за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення солідарного боргу, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 22 листопада 2021 року, повний текст якого складено 22 листопада 2021 року, головуючий суддя Монич В.О., -

встановив:

28.08.2015 Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мотивуючи таким.
09.10.2006 Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», уклав із ОСОБА_1 договір кредиту № 305/41, на підставі якого надав у кредит 8000,00 дол. США на строк до 08.10.2009 зі сплатою за користування коштами відсотків і комісій на умовах, передбачених договором.
Виконання зобов`язань позичальником було забезпечене порукою ОСОБА_2 , із якою банк 09.10.2006 уклав договір поруки № 305/41.
Банк виконав свої зобов`язання за договором, натомість позичальник свої порушив і спричинив виникнення боргу, який на 28.07.2015 становив 2864,84 дол. США, що за офіційним курсом долара США до гривні на цю дату є еквівалентом 63204,79 грн, з яких: борг за кредитом становить 1077,36 дол. США, борг за відсотками – 1042,81 дол. США, а також пеня: за несвоєчасне повернення кредиту – 445,28 дол. США, за несвоєчасну сплату відсотків – 299,39 дол. США.
Посилаючись на ці обставини, на норми ЦК України щодо зобов`язань, поруки, їх виконання, солідарної відповідальності за порушення зобов`язань та права кредитора вимагати повернення боргу, позивач ПАТ «Укрсоцбанк» просив:
стягнути солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на його користь заборгованість за кредитним договором від 09.10.2006 № 305/41 у розмірі 2864,84 дол. США та покласти на відповідачів судові витрати.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 29.09.2015 позов було задоволено, було стягнуто солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк»:
заборгованість за кредитним договором від 09.10.2006 № 305/41 у розмірі 2864,84 дол. США, що за офіційним курсом долара США до гривні на цю дату є еквівалентом 63204,79 грн, з яких: борг за кредитом становить 1077,36 дол. США, борг за відсотками – 1042,81 дол. США, пеня: за несвоєчасне повернення кредиту – 445,28 дол. США, за несвоєчасну сплату відсотків – 299,39 дол. США;
632,05 грн судового збору.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 16.02.2021 замінено стягувача у виконавчому провадженні Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» правонаступником Акціонерним товариством «Альфа-Банк».

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 23.04.2021 заяву відповідачки ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду від 29.09.2015 задоволено, заочне рішення суду скасовано.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 22.11.2021 у позові Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором від 09.10.2006 № 305/41 у розмірі 2864,84 дол. США відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що строк дії кредитного договору закінчився 08.10.2009, останній за часом платіж на погашення боргу позичальник ОСОБА_1 здійснив 31.12.2009, а до суду з позовом банк звернувся 01.09.2015, тобто, після спливу трирічної позовної давності, про застосування якої просили відповідачі.

Позивач АТ «Альфа-Банк» оскаржив рішення суду як незаконне та необґрунтоване. Доводи скарги зводяться до такого.
Пункт 7.3. кредитного договору передбачає, що договір діє до остаточного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань, тож на час розгляду справи ані дія кредитного договору, ані зобов`язання за ним щодо сплати процентів не припинилися, а сплив позовної давності щодо стягнення суми заборгованості за цим договором не означає такого ж спливу стосовно процентів як періодичних щомісячних платежів за договором.
Зважаючи на умови договору про погашення заборгованості щомісячними платежами початок перебігу позовної давності не можна визначати для погашення всієї заборгованості за договором зі спливом строку кредитування. Крім того, вимога щодо стягнення з позичальника за кредитним договором процентів, сплата яких є істотною умовою цього договору, є основною, а не додатковою вимогою.
Суд першої інстанції неналежно оцінив наявні в справі докази. Так, відповідач стверджував, що повністю сплатив 8000,00 дол. США кредиту, але не надав доказів цього, а суд не взяв до уваги, що сам відповідач вказував, що він сплатив лише суму кредиту, однак, не сплатив проценти за кредитом.
Позивач просить рішення суду скасувати, позов задовольнити повністю.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 29.03.2023 змінено в процесуальних документах справи найменування позивача з «Акціонерне товариство «Альфа-Банк»» («АТ «Альфа-Банк»») на «Акціонерне товариство «Сенс Банк»» («АТ «Сенс Банк»»).

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, оцінивши докази в сукупності суд приходить до такого.

У справі встановлені такі факти, обставини та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами ЦК України та іншого законодавства щодо кредитних зобов`язань, поруки та позовної давності в редакції, що була чинною на час їх виникнення.

За приписами ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 5, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, 15, 16, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 2 ч.ч. 1, 3, ст. 3 ч. 1, ст.ст. 10, 11, 15, 27, 31, 57-61 ЦПК України в редакції, що була чинною на час пред`явлення позову, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, 19, ст.ст. 43, 44, 49, 76-82 ЦПК України в редакції, чинній на час вирішення справи судом першої інстанції та апеляційного розгляду справи:
загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність;
основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; неприпустимість зловживання процесуальними правами;
кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів;
особа діє у цивільних і процесуальних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує обов`язки у межах, наданих їй договором або актами законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;
при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається;
сторони на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;
кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування пред`явлених вимог лежить на позивачеві;
доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів, інших правочинів та інших юридичних фактів (ст. 11 ч. 1, ч. 2 п.п. 1, 4 ЦК України).

За загальним правилом, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.ст. 598, 599 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ст. 631 ч.ч. 1, 4 ЦК України).

Сплата процентів за кредитом є істотною умовою договору, здійснюється у строки та на умовах, визначених договором (ст.ст. 536, 626, ст. 628 ч. 1, ст. 638 ч. 1, ст. 1048 ч. 1, ст.ст. 1054 ЦК України).

Сторони в цивільних відносинах є юридично рівними, у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою – п`ятою ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст.ст. 1, 2, ст. 13 ч. 6 ЦК України).

ЦК України передбачає, що:
ст. 541:
солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання;
ст. 543:
у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1);
кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників; солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі (ч. 2);
виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором (ч. 4);
ст. 553:
за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1);
ст. 554:
у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1);
поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2);
ст. 559, порука припиняється:
з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (ч. 1);
якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем (ч. 2);
у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника (ч. 3);
після закінчення строку, встановленого в договорі поруки; у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя; якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (ч. 4).

Відповідно до положень ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 543, 553, 554, 610, 614, 622-624, 1050, 1054 ЦК України, цивільні права та обов`язки повинні належно виконуватися; позичальник зобов`язаний повернути кредитору все заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі вимагати (за відповідних умов – достроково) виконання порушеного зобов`язання боржником, а в разі виникнення солідарного обов`язку – солідарними боржниками.

Наявність підстави для виникнення боргу, пред`явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України).

За правилами ЦК України про позовну давність: позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки; позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені); перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а також у разі пред`явлення особою позову до боржника, після переривання перебіг позовної давності починається заново; позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст.ст. 256, 257, ст. 258 ч. 2 п. 1, ст. 260, ст. 261 ч. 1, ст. 264, ст. 267 ч.ч. 3, 4 ЦК України).

Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони ґрунтуються на підставах позову, відповідають вимогам закону, договору та є доведеними у належний процесуальний спосіб (ст.ст. 212-215 і ст.ст. 89, 263-265 відповідних редакцій ЦПК України).

Встановлено, що Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (у подальшому – Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», у подальшому – Акціонерне товариство «Сенс Банк») за договором кредиту від 09.10.2006 № 305/41 надав ОСОБА_1 кредит у сумі 8000,00 дол. США зі сплатою 16,5% річних строком по 08.10.2009 і щомісячною сплатою за кредитом рівними сумами (по 222,00 дол. США) до 25-го числа місяця починаючи з листопада 2006 року (п. 1.1. договору) (а.с. 6-8, 10). Умови договору передбачали також, що:
у випадку порушення позичальником строків погашення кредиту, сплати процентів та інших платежів він сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення (п. 4.1.);
у разі невиконання позичальником обов`язків, визначених, п.п. 3.3.1.-3.3.9. договору (п. 3.3.3. – позичальник зобов`язаний суворо дотримуватися положень цього договору…; п. 3.3.6. – позичальник зобов`язаний повернути в повному обсязі кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями у термін, визначений п. 1.1. цього договору), протягом більше 45 календарних днів, термін надання кредиту вважається таким, що закінчився, та, відповідно, позичальник зобов`язаний погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (п. 4.3.);
у разі настання обставин, визначених п.п. 2.8.3., 3.2.2., 4.3., 5.4. цього договору, термін надання кредиту вважається таким, що закінчився, і, відповідно, позичальник зобов`язаний погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (п. 7.4.).

Виконання позичальником зобов`язань було забезпечено порукою ОСОБА_2 , із якою банк 09.10.2006 уклав договір поруки № 305/41 (а.с. 30). За умовами договору поруки, зокрема:
поручитель відповідає в повному обсязі перед кредитором за виконання позичальником своїх зобов`язань за договором кредиту від 09.10.2006 № 305/41 (п.п. 1.1., 2.1.);
поручитель зобов`язаний протягом одного дня від дати отримання повідомлення кредитора про невиконання позичальником зобов`язання, забезпеченого порукою, виконати відповідне зобов`язання… (п. 3.1.1.);
кредитор зобов`язаний протягом десяти робочих днів від дати невиконання позичальником зобов`язання, забезпеченого порукою, повідомити про це поручителя з наданням інформації щодо обсягів виконаного позичальником зобов`язання та невиконаного зобов`язання (п. 3.3.1.);
договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань (п. 4.2.).

На підтвердження своїх вимог позивач надав суду розрахунок заборгованості позичальника за договором кредиту від 09.10.2006 № 305/41, виконаний станом на 28.07.2015, в якому загальна сума заборгованості визначена в розмірі 2864,84 дол. США, що за офіційним курсом долара США до гривні на цю дату є еквівалентом 63204,79 грн, з яких: борг за кредитом становить 1077,36 дол. США, борг за відсотками – 1042,81 дол. США, а також пеня: за несвоєчасне повернення кредиту – 445,28 дол. США, за несвоєчасну сплату відсотків – 299,39 дол. США (а.с. 4-5).

Зафіксована розрахунком динаміка руху коштів за кредитним договором свідчить, що перша за часом перерва в належних із позичальника ОСОБА_1 платежах, що перевищувала 45 календарних днів, мала місце з 24.07.2008 (платіж, що передував, був здійснений 23.07.2008) по 10.11.2008 (наступний платіж був здійснений 11.11.2008).

Зміна строку виконання зобов`язання може як бути обумовлена безпосередньо договором, зокрема, пов`язуватися з невиконанням умов договору позичальником і наставати в певний момент безвідносно до волі кредитора в цей момент, на що сторони вже раніше погодилися при укладанні договору, так може бути наслідком конкретних дій кредитора, передбачених договором і законом. При цьому, якщо строк виконання зобов`язання (відповідний юридичний факт) настав безпосередньо відповідно до умов договору та/або внаслідок дій кредитора, останній розпоряджається цивільними правами та виконує цивільні обов`язки, що виникають із такого юридичного факту, на власний розсуд.

Беручи до уваги умови п.п. 1.1., 4.3., 7.4. кредитного договору у взаємозв`язку з даними, зафіксованими в розрахунку боргу, слід констатувати, що строк виконання зобов`язання змінився. Враховуючи, що згідно положеннями договору черговий платіж мав вноситися позичальником до 25-го числа місяця, після платежу, що був внесений 23.07.2008, наступний платіж мав бути здійснений не пізніше 25.08.2008, однак, не був здійснений, а фактично черговий платіж був виконаний позичальником лише 11.11.2008. Починаючи з 25.08.2008 передбачений п.п. 4.3., 7.4. кредитного договору 45-й календарний день настав 09.10.2008, а строк виконання зобов`язання слід вважати таким, що настав, на 46-й календарний день (10.10.2008) з дня порушення позичальником п. 3.3.6. договору. Іншого не встановлено. У позичальника виник обов`язок повністю розрахуватися за договором, рівно як і у кредитора виникло право вимоги такого повного розрахунку.

Така зміна строку виконання зобов`язання із очевидністю випливає з умов кредитного договору та з наявного в справі розрахунку заборгованості. Водночас зміст цього розрахунку, його структура та спосіб відображення в ньому руху коштів за кредитним договором (нарахування, списання, залишок заборгованості за її видами на певну дату тощо) не дають можливості визначити розмір заборгованості ОСОБА_1 за сумою кредиту, відсотками, а також неустойкою станом саме на 10.10.2008.

Так, відсутній окремий розрахунок заборгованості за сумою кредиту, який би відображав її щоденну динаміку з урахуванням внесення коштів на сплату боргу, відображав би таку заборгованість наростаючим підсумком, а наявні дані щодо заборгованості за сумою кредиту містяться в окремих розрахунках із заборгованості за відсотками, нарахованими на строкову заборгованість і на прострочену заборгованість, при цьому, дані про заборгованість за кредитом сформовані не по днях, а за періодами виходячи з дат і сум часткової сплати боргу.

До прикладу:
строкова заборгованість за кредитом:
29.10.2007 зафіксована сплата 219,26 дол. США, тому строкова заборгованість за кредитом, що обліковувалася в попередньому періоді в сумі 5555,22 дол. США, зменшилася на 219,26 дол. США і в періоді з 29.10.2007 по 21.11.2007 обліковувалася в сумі 5335,96 дол. США;
22.11.2007 зафіксована сплата 1,18 дол. США, тому строкова заборгованість за кредитом, що обліковувалася в попередньому періоді в сумі 5335,96 дол. США, зменшилася на 1,18 дол. США і в періоді з 22.11.2007 по 24.12.2007 обліковувалася в сумі 5334,78 дол. США;
23.07.2008 зафіксована сплата 222,46 дол. США, тому строкова заборгованість за кредитом, що обліковувалася в попередньому періоді в сумі 3560,00 дол. США, зменшилася на 222,46 дол. США і в періоді з 23.07.2008 по 25.08.2008 обліковувалася в сумі 3337,54 дол. США;
у періоді з 26.09.2008 по 26.10.2008 строкова заборгованість за кредитом обліковувалася в сумі 2894,00 дол. США, а в періоді з 27.10.2008 по 25.11.2008 строкова заборгованість за кредитом обліковувалася в сумі 2672,00 дол. США;

прострочена заборгованість за кредитом:
29.12.2007 зафіксована сплата 221,14 дол. США, тому прострочена заборгованість за кредитом, що обліковувалася в попередньому періоді в сумі 221,14 дол. США, була погашена і в періоді з 29.12.2007 по 28.02.2008 така заборгованість була відсутня;
20.05.2008 зафіксована сплата 222,00 дол. США, тому прострочена заборгованість за кредитом, що обліковувалася в попередньому періоді в сумі 222,00 дол. США, була погашена і в періоді з 20.05.2008 по 25.05.2008 така заборгованість була відсутня;
23.07.2008 зафіксована сплата 444,00 дол. США, тому прострочена заборгованість за кредитом, що обліковувалася в попередньому періоді в сумі 444,00 дол. США, була погашена і в періоді з 23.07.2008 по 25.08.2008 така заборгованість була відсутня;
у періоді з 26.09.2008 по 26.10.2008 прострочена заборгованість за кредитом обліковувалася в сумі 443,54 дол. США, а в періоді з 27.10.2008 по 10.11.2008 прострочена заборгованість за кредитом обліковувалася в сумі 665,54 дол. США.

Таким чином, у період з 26.09.2008 по 26.10.2008, на який припадає 10.10.2008, заборгованість за кредитом обліковувалася загальною сумою 3337,54 дол. США, де строкова заборгованість – 2894,00 дол. США, прострочена заборгованість – 443,54 дол. США.

За даними розрахунку позичальник сплатив кредитору на погашення заборгованості за кредитом 6922,64 дол. США, з яких 2184,27 дол. США на погашення строкової заборгованості і 4738,37 дол. США на погашення простроченої заборгованості, внаслідок чого належний відповідно до позиції позивача до стягнення борг за кредитом становить 1077,36 дол. США (8000,00 дол. США – 6922,64 дол. США). При цьому, із суми 4738,37 дол. США, сплаченої на погашення простроченої заборгованості, 2260,18 дол. США були сплачені після 23.07.2008 (у період з 11.11.2008 по 31.12.2009).

При вирішенні вимог щодо стягнення відсотків, неустойки має значення строк виконання відповідного зобов`язання. Верховний Суд у постановах від 16.01.2018 у справі № 305/1133/15-ц, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц і в інших постановах сформулював правові позиції, за змістом яких, зокрема:
стягнення процентів у розмірі, передбаченому договором, поза межами договору, в тому числі, з урахуванням зміни кредитором строку виконання основного зобов`язання, законом не передбачено; право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України;
неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена, не може бути стягнута;
в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з наданим позивачем розрахунком позичальник на погашення своєї заборгованості за відсотками сплатив 2237,45 дол. США, з яких 882,12 дол. США – нарахованих на строкову заборгованість за кредитом, 1355,33 дол. США – нарахованих на прострочену заборгованість за кредитом.

При цьому, у періоді з 26.09.2008 по 27.07.2015 (тобто, як після зміни строку виконання зобов`язання, так і після дати, первісно визначеної в договорі як кінцевий строк кредитування) за встановленою договором ставкою 16,5% річних були нараховані відсотки на загальну суму 1331,08 дол. США, а зі сплачених 1355,33 дол. США, що були нараховані на прострочену заборгованість за кредитом, 524,82 дол. США були сплачені після 23.07.2008 (у період з 11.11.2008 по 31.12.2009).

До стягнення позивач пред`явив заборгованість за відсотками в сумі 1042,81 дол. США як різницю між нарахованими і сплаченими відсотками на строкову заборгованість за кредитом (1924,93 дол. США - 882,12 дол. США). Однак, на визначення цієї заборгованості вплинуло нарахування простроченої заборгованості за відсотками та скерування частини коштів, що сплачувалися позичальником, на погашення такої заборгованості після зміни строку виконання зобов`язання.

Отже, позивач продовжував нараховувати відсотки за кредитним договором після 10.10.2008 загальним порядком, без будь-якого врахування факту зміни строку виконання зобов`язання, у розрахунку не відображено факт зміни строку виконання зобов`язання, тоді як з огляду на розроблені та узгоджені самим кредитором умови договору щодо нарахування та сплати передбачених ним відсотків лише в межах строку кредитування, зважаючи на положення ст. 1050 ч. 2 ЦК України та на відповідні правові позиції, висловлені Верховним Судом у вказаних вище та інших справах, не мав правових підстав для нарахування та пред`явлення до стягнення відсотків, розрахованих на умовах кредитного договору після зміни строку виконання зобов`язання. Так само не було підстав для нарахування відсотків і після дати, первісно визначеної в договорі як кінцевий строк кредитування.

Виходячи з наведеного, позивач не врахував факту зміни строку виконання зобов`язання, не визначив заборгованість за сумою кредиту, відсотками, а також, за необхідності, неустойку станом на день закінчення строку кредитування, не провів відповідних розрахунків тощо. За таких умов обраховані позивачем в обраний ним спосіб суми заборгованості за кредитом (1077,36 дол. США) і за відсотками (1042,81 дол. США) не відповідають фактичним обставинам кредитування та не можуть вважатися належно встановленими, підтвердженими доказами, а відтак достовірними. Водночас через відсутність відповідних даних у розрахунку заборгованості та інших доказів щодо руху коштів і розрахунків між сторонами кредитного договору визначити за наявними матеріалами справи точні параметри елементів заборгованості на день, коли у позичальника виник обов`язок сплатити кредитору все заборговане, не видається можливим.

Один лиш розрахунок заборгованості за відсутності інших необхідних доказів не є належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом щодо пред`явленої до стягнення заборгованості з визначеними її елементами, понад те, і наданий позивачем розрахунок заборгованості не ґрунтується ані на законі, ані на договорі. Наявний у справі розрахунок після 10.10.2008 з урахуванням підстав, динаміки відповідних нарахувань і платежів спотворює дійсну заборгованість.

Заборгованість за кредитом і відсотками, динаміка їх зміни слугують базою для нарахування відповідних видів пред`явленої позивачем до стягнення пені, тому відсутність, недоведеність цієї бази внаслідок відсутності належного та підтвердженого її розрахунку, безпідставності нарахування заборгованості за відсотками за період після закінчення строку дії договору виключає можливість стверджувати про обґрунтованість і достовірність похідних нарахувань, виключає обґрунтованість нарахування відповідних видів пені. 

Пеня нараховувалася за період з 27.07.2014 по 04.03.2015 поряд із відсотками, що після 10.10.2008 нараховувалися безпідставно як такі:
за несвоєчасне погашення кредиту з бази 1077,36 дол. США в сумі 445,28 дол. США;
за несвоєчасне погашення відсотків із бази 765,37 дол. США в періоді з 27.07.2014 по 04.09.2014 і 721,42 дол. США в подальшому по 04.03.2015 в сумі 299,39 дол. США.

Якщо база для нарахування пені за несвоєчасне погашення кредиту (1077,36 дол. США) безвідносно до інших наведених вище обставин має відповідне відображення в розрахунку заборгованості, то визначення бази для нарахування пені за несвоєчасне погашення відсотків (765,37 дол. США і 721,42 дол. США) не має в справі жодного обґрунтування та не базується на жодному розрахунку.

Тобто, елементи пред`явленої до стягнення заборгованості були розраховані на невірній базі та без урахування факту зміни строку виконання зобов`язання.

Про стягнення поза межами строку дії договору сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України питання не ставилося, з цих підстав і щодо такого предмета позов не пред`являвся.

Заперечуючи проти позову відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в суді першої інстанції вказували на неправомірність нарахування відсотків за кредитним договором після закінчення строку кредитування, на припинення поруки за спливом строку, встановленого для кредитора для пред`явлення вимог до поручителя, а також на пропущення позивачем трирічної позовної давності, яку просили застосувати (а.с. 90-94, 139-141, 145-148).

Верховний Суд України у постанові від 17.09.2014 (справа № 6-53цс14) висловив правову позицію, відповідно до якої:
строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб’єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються (преклюзивний строк), зі збігом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у т.ч., застосування судових заходів захисту права, кредитор вчиняти не може;
«пред’явленням вимоги» до поручителя протягом строку дії поруки (у разі, якщо строк поруки не встановлено в договорі – шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання) є пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку позовної вимоги до поручителя, що не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання;
у разі зміни кредитором на підставі частини 2 статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов`язання передбачений частиною 4 статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати;
закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо інший строк не встановлений у договорі поруки) припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Ця правова позиція була неодноразово підтверджена в подальшому, до прикладу, в постанові Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 761/19619/14-ц.

Кредитор мав право і не мав перешкод для звернення протягом шести місяців від дати настання строку виконання основного зобов`язання (10.10.2008) до суду з позовом до поручителя ОСОБА_2 із вимогою про стягнення боргу за договором кредиту від 09.10.2006 № 305/41, проте, не зробив цього. Не звернувся в зазначений строк кредитор із позовом до поручителя й ані після порушення позичальником зобов`язань щодо сплати заборгованості частинами, ані після настання первісно визначеного строку виконання кредитного договору (08.10.2009), ані після останньої зафіксованої сплати позичальником ОСОБА_1 коштів на погашення заборгованості за кредитним договором (31.12.2009).

Позов про стягнення солідарного боргу був пред`явлений лише 28.08.2015, тобто, істотно пізніше як від закінчення строку дії поруки, так і від спливу трирічної позовної давності.

Порука ОСОБА_2 , що була встановлена договором поруки від 09.10.2006 № 305/41, припинилася внаслідок пропуску кредитором шестимісячного від дня настання строку виконання основного зобов`язання строку звернення з позовною заявою до поручителя.

Сплив позовної давності є самостійною підставою для відмови в позові за умови обґрунтованості вимог позову по суті, тоді як у разі безпідставності, необґрунтованості та недоведеності позову по суті у ньому слід відмовити саме з цих підстав.

Право кредитора на пред`явлення відповідних вимог до солідарних боржників не заперечується як таке, що, однак, не звільняє від обов`язку пред`явити позов із належних підстав, обґрунтувати та довести його належним процесуальним порядком. Лише в такому разі можуть мати місце законні підстави для задоволення відповідних вимог.

У справі, що розглядається, таких підстав для стягнення солідарного боргу немає, розрахунок пред`явлених до стягнення сум не можна визнати обґрунтованим і підтвердженим доказами, під час апеляційного розгляду справи встановлена зміна строку виконання зобов`язання, що жодним чином не було враховано кредитором у розрахунках, тощо. Колегія суддів вважає за необхідне також зауважити, що сторони не позбавлені права і можливості провести між собою остаточні розрахунки виходячи з факту зміни строку зобов`язання за взаємною згодою, а в разі недосягнення такої – вирішити відповідний спір. Враховуючи встановлені під час апеляційного розгляду справи обставини питання про такі розрахунки лежить за межами справи, що розглядається, підстави і можливість вирішувати по суті це питання в даній справі відсутні.

Позивач не виконав свого обов`язку доказування підстав і умов для стягнення елементів боргу за кредитним договором, не подав відповідні докази, документи суду першої інстанції, а також не навів підстав щодо неможливості подання таких доказів, тож перешкод у доказуванні не мав. Доводи позову та апеляції ґрунтуються на недопустимих у доказуванні припущеннях (ст. 60 ч. 4 і ст. 81 ч. 6 відповідних редакцій ЦПК України).

Суд першої інстанції належним чином обставин справи не встановив, не перевірив доводів сторін, не врахував наявності конкретних підстав для відмови в позові, пред`явленого до позичальника і до поручителя, в тому числі, щодо припинення поруки, і відмовив у позові лише за спливом позовної давності. Позовна давність за пред`явленими банком вимогами спливла і в цьому сенсі відповідний висновок суду першої інстанції сам по собі вірний, однак, зважаючи на встановлене під час апеляційного розгляду справи в позові належало відмовити по суті внаслідок його необґрунтованості та недоведеності.

Відтак, на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 ЦПК України апеляцію позивача слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати, у позові АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення солідарного боргу відмовити внаслідок його необґрунтованості та недоведеності.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд –

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити частково,
рішення Мукачівського міськрайонного суду від 22 листопада 2021 року скасувати,
у позові Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1  та ОСОБА_2  про стягнення солідарного боргу відмовити внаслідок його необґрунтованості та недоведеності.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 13 квітня 2023 року.

Судді