ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3942/23 Справа № 205/3285/22 	  	Головуючий у першій інстанції: Бізяєва Н.О. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                         Красвітної Т.П., 
суддів:                                 Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційним скаргам представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 січня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, – 

ВСТАНОВИЛА: 

У червні 2022 року ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 18.02.2022 між ОСОБА_1 - (продавець) та ОСОБА_3 - (покупець) був укладений нотаріально посвідчений попередній договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 . Згідно умов цього договору сторони дійшли згоди, що основний договір буде укладено в майбутньому в строк до 01 березня 2022 року, що є останнім днем для посвідчення договору купівлі продажу. Окрім того, відповідно до п. 4 попереднього договору від 18.02.2022 року, позивач передав, а продавець прийняв в якості завдатку грошову суму в розмірі 85650 грн., що на момент укладання даного договору еквівалентно 3000,00 доларів США, яка входить в загальну суму платежів за основним договором. При цьому сторони в п.2 попереднього договору обумовили, що вартість будинку на момент підписання основного договору складатиме 613825,00 грн. яка може бути збільшена або зменшена, але обов`язково такою, за яку в день посвідчення основного договору відповідач зможе купити 21500,00 дол. США за комерційним обмінним курсом ПАТ КБ “ПриватБанк”. Але, в строк до 01.03.2022 року та до сьогоднішнього дня основний договір купівлі-продажу житлового будинку так не був укладений. Після того, як основний договір 01.03.2022 року не було укладено, позивач 05.05.2022 року направив на адресу відповідача претензію про повернення завдатку (авансу) за попереднім договором купівлі-продажу, яка була отримана останнім 10.05.2022 року. Проте відповідач гроші не повернув. Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, і одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язаня. Внесення завдатку, як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникнути на підставі договору купівлі-продажу. Однак договір купівлі-продажу між сторонами на момент звернення до суду укладений не був, в такому випадку, такі кошти, відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України – є авансом. Тому позивач просила стягнути на свою користь з відповідача грошові кошти у розмірі 3000,00 доларів США. 
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2023 року, з врахуванням ухвал цього ж суду від 11 січня 2023 року та від 04 квітня 2023 року про виправлення описки, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 85650,00 грн. Стягнуто з відповідача на користь позивачки судовий збір у розмірі 992,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 112, 113-115, 145). 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог (а.с. 154-157). 
Також з апеляційною скаргою на зазначене вище рішення звернулась ОСОБА_3 , в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині стягнення грошових коштів у розмірі 85650,00 грн. з ухваленням у цій частині нового судового рішення про стягнення з відповідача 3000,00 дол. США (а.с. 163-169). 
Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову в розмірі 87750,00 грн., розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Відзиви на апеляційні скарги не надходили. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 18.02.2022 року між  ОСОБА_1 та  ОСОБА_3 було укладено попередній договір купівлі-продажу житлового будинку  АДРЕСА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шрамко В.В. за реєстровим №710 (а.с. 13).
Відповідно до п.1 вказаного вище договору, сторони зобов`язуються в майбутньому, в строк, вказаний в п. 2 цього договору, укласти та підписати на умовах, визначених цим договором, договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку  АДРЕСА_1 . 
Пунктом 2 попереднього договору купівлі-продажу від 18.02.2022 року погоджено, що ОСОБА_3 зобов`язується купити, а ОСОБА_1 продати вказане вище нерухоме майно за 613825,00 грн. до 01 березня 2022 року, цей день є останнім днем для посвідчення договору купівлі-продажу. В разі зміни обмінного курсу ПАТ КБ «ПриватБанк» долара США до курсу гривні, ця сума може бути збільшена або зменшена, але обов`язково такою, за яку в день посвідчення основного договору продавець зможе купити 21500,00 дол. США за комерційним обмінним курсом ПАТ КБ «ПриватБанк». 
За змістом п. 4 вказаного вище договору, на підтвердження зобов`язання, викладеного п. 3 цього договору, і на забезпечення його виконання, під час нотаріального посвідчення цього договору ОСОБА_3 передала ОСОБА_1 , а останній прийняв в якості завдатку грошову суму в розмірі 85650,00 грн., що на момент укладення цього договору еквівалентно 3000,00 доларів США, що входить в загальну суму платежів за основним договором. 
Також, умовами попереднього договору від 18.02.2022 року (п.п. 5, 6) передбачено, зокрема, що у випадку, якщо основний договір не буде укладений до 01.03.2022 року з вини ОСОБА_1 , то продавець ОСОБА_1 повинен сплатити ОСОБА_3 штраф у розмірі 171300,00 грн., в разі зміни обмінного курсу ПАТ КБ «ПриватБанк» долара США до курсу гривні, ця сума може бути збільшена або зменшена, але обов`язково такою, за яку в день її сплати ОСОБА_3 зможе купити 6000 доларів США. Сторони зобов`язуються в цей день (01 березня 2022 року) з`явитися до 17.00 години до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шрамко В.В., за адресою: АДРЕСА_2 для складання та посвідчення додаткового договору до цього договору із внесенням змін до пунктів, де зазначений крайні термін укладання основного договору, який не може бути довший ніж 01 березня 2022 року включно. Якщо основний договір не буде укладений до 01 березня 2022 року з вини ОСОБА_3 , сума завдатку зазначеного п. 4 цього договору залишається у ОСОБА_1 та буде вважатися штрафом за невиконання покупцем зобов`язань, передбачених п. 3 цього договору та він має право продати вищезгадане нерухоме майно за ціну та на умовах за своїм розсудом.
Доказів про скасування вищезазначеного договору або про визнання його недійсним суду не надано.
Також судом установлено, що основний договір купівлі-продажу житлового будинку так і не було укладено у строк, визначений п. 2 попереднього договору, що визнавалось позивачем та відповідачем. 
В судовому засіданні місцевого суду сторонами також не заперечувалось, що до укладення попереднього договору ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 суму грошових коштів у розмірі 3000,00 доларів США. 
Позивачка 05.05.2022 звернулась до ОСОБА_1 з письмовою вимогою повернути грошові кошти у розмірі 3000,00 доларів США, що еквівалентно 87765,00 грн. (а.с. 14-15). 
Судом також встановлено та сторонами не заперечувався факт повернення повного комплекту ключів ОСОБА_3 власнику будинку ОСОБА_1 26.04.2022 року, з підстав відмови саме ОСОБА_3 станом на 26.04.2022 року продовжувати дії, пов`язані з укладанням основного договору (що також відображається на відеозапису, доданому до матеріалів справи). 
Звертаючись до суду з позовом про стягнення суми з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у розмірі 3000,00 доларів США на день ухвалення рішення, позивач посилається на вимоги ст.ст. 546, 570, 635, 657 ЦК України та вказує, що основний договір укладено не було, а сплачена сума за попереднім договором у розмірі 3000,00 доларів США є авансом, який підлягає поверненню позивачеві. 
Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.
За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.
Частиною першою статті 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Згідно з положеннями статі 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.
Відповідно до частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. 
Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. 
Враховуючи наведене та положення статті 570 ЦК України суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що сума, яка названа у попередньому договорі завдатком, фактично є авансом, оскільки сторонами не дотримано умов, визначених статтею 570 ЦК України, а саме не укладено договору купівлі-продажу на виконання якого передано кошти. 
Зазначене узгоджується також з правовим висновком, викладеними Верховним Судом України у постановах від 25 вересня 2012 року у справі №6-82цс13 та від 13 лютого 2013 року у справі №6-176цс12 та Верховним Судом у постановах від 30 січня 2019 року №461/5297/16-ц (провадження № 61-22017св18), від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18 (провадження №61-22682св1 та від 13 січня 2021 року у справі №686/6823/14-ц (провадження №61-6475св20).
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що сторони зобов`язалися укласти основний договір у строк до 01 березня 2022 року, однак договір купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами у справі не було укладено, внаслідок чого передані позивачем грошові кошти є авансом, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки 85650,00 грн.,оскільки чинним законодавством не передбачено залишення авансу у сторони попереднього договору на випадок неукладення основного договору, а ці кошти підлягають поверненню позивачу в тому розмірі, в якому вони передавалися. 
Відповідно до статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Згідно з частинами першою, другою статті 533 ЦК грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. 
За змістом п. 4 попереднього договору купівлі-продажу від 18.02.2022 року, на підтвердження зобов`язання, викладеного п. 3 цього договору, і на забезпечення його виконання, під час нотаріального посвідчення цього договору ОСОБА_3 передала   ОСОБА_1 , а останній прийняв в якості завдатку грошову суму в розмірі 85650,00 грн., що на момент укладення цього договору еквівалентно 3000,00 доларів США, що входить в загальну суму платежів за основним договором. 
Посилання позивачки в апеляційній скарзі на необхідність стягнення грошових коштів у іноземній валюті в розмірі 3000,00 дол. США є безпідставним, адже судом установлено передачу авансу відповідачу в гривнях сумою 85650,00 грн., що зафіксовано у пункті 4 попереднього договору купівлі-продажу від 18.02.2022 року. Будь-яких доказів передачі позивачкою авансового платежу відповідачу у доларах США (письмової розписки про отримання коштів, платіжного доручення, квитанції, тощо) суду не надано, клопотань про витребування відповідних доказів судом – не заявлено, що підтверджується матеріалами справи. 
Обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 фактичним виконанням сторонами умов договору купівлі-продажу нерухомого майна, у зв`язку з передачею позивачці комплекту ключів від домоволодіння та володінням ОСОБА_3 цим майном, не спростовує викладених вище висновків, адже договір купівлі продажу житлового будинку укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (стаття 657 ЦК України). Доказів укладення основного договору купівлі-продажу нерухомого майна у належній нотаріально посвідченій письмовій формі, визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна укладеним (дійсним) суду не надано, клопотань про витребування відповідних доказів судом – не заявлено, що підтверджується матеріалами справи. 
Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що саме з вини ОСОБА_3 (яка, як зазначає апелянт, намагалась таємно вивезти речі з будинку та залишити його без нагляду) сторони не уклали основний договорів, а тому позивачка втратила право вимагати повернення коштів, є безпідставними, оскільки сума грошових коштів, що за своєю правовою природою є авансом, підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору. 
Також безпідставними є доводи апелянта ОСОБА_1 на відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, адже такі витрати не є позовними вимогами, а є судовими витратами та розподіляються судом за наслідками розгляду справи, відповідно до положень статті 141 ЦПК України. 
Отже, доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на вищевикладене, апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а рішення місцевого суду є законним і обґрунтованим, тому підлягає залишенню без змін. 
Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 – залишити без задоволення. 
Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2023 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України. 
Повний текст судового рішення складений 29 травня 2023 року.

Головуючий                                                                        Т.П. Красвітна

Судді                                                                                І.А. Єлізаренко
                                                                               
                                                                                       О.В. Свистунова