ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2023 року                                                                                      Справа № 924/1172/18 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Юрчук М.І. , суддя Коломис В.В.

секретар судового засідання Кравчук О.В. 

за участю представників сторін:
позивача: не з`явився 
відповідача: Недокус В.І. адвокат 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Кан трейд інновація” на ухвалу Господарського суду Хмельницької області, постановлену 06.03.2023 суддею Виноградовою В.В., повний текст складено  10.03.2023, у справі № 924/1172/18 
за позовом акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк”
до товариства з обмеженою відповідальністю “Кан трейд інновація”
про стягнення 122 155 928,98 грн

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 06.03.2023 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю “Кан трейд інновація” (від 22.02.2023) про визнання наказу Господарського суду Хмельницької області № 924/1172/18 від 13.06.2019 таким, що не підлягає виконанню в частині, відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні вказаної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником у порушення ст. 13, 74-77 ГПК України на час розгляду судом заяви не доведено та не підтверджено наявності підстав, визначених ст. 328 ГПК України, для визнання наказу Господарського суду Хмельницької області від 13.06.2019 у справі № 924/1172/18 в частині стягнення простроченої заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном за договором фінансового лізингу № 4К16040ЛИ від 01.07.2016 на суму 16 084 885,82 грн; стягнення простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна за договором фінансового лізингу № 4К16040ЛИ від 01.07.2016 на суму 53 283 704,76 грн; стягнення пені, нарахованої на суму заборгованості по сплаті лізингових платежів у рахунок вартості майна за договором фінансового лізингу № 4К16040ЛИ від 01.07.2016, таким, що не підлягає виконанню.
Товариство з обмеженою відповідальністю “Кан трейд інновація”, не погоджуючись з  постановленою ухвалою, звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить  ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 06.03.2023 у справі № 924/1172/18 скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву ТОВ “Кан трейд інновація” про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, задоволити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає:
- 26.10.2020  банк в односторонньому порядку розірвав Договір лізингу, а 15.06.2017 за актом приймання-передачі TOB “Кан трейд інновація” повернув АТ КБ “Приватбанк” об`єкти лізингу;
- за час дії Договору лізингу ТОВ “Кан трейд інновація”, як лізингоодержувач за договором сплатив АТ КБ “Приватбанк”, як лізингодавцю за договором, лізингові платежі, як сплату частини вартості об`єкта лізингу, на загальну суму 16 084 885,82 грн; 
- лізингові платежі на суму 16 084 885,82 грн, сплачені TOB “Кан трейд інновація” як частина відшкодування вартості предмету лізингу за Договором лізингу, за своєю суттю є оплатою предмету купівлі-продажу (попередня оплата), який в подальшому лізингодавець зобов`язувався передати лізингоодержувачу у власність;
- у свою чергу розірвання Договору лізингу та повернення об`єктів лізингу призводить до одночасного розірвання договору купівлі-продажу, як складової частини цього договору лізингу, та надає ТОВ  “Кан трейд інновація” право, на підставі ст. 693 ЦК України, на повернення сплачених ним лізингових платежів у рахунок сплати вартості об`єктів лізингу, як попередньої оплати;
- у зв`язку з тим, що Договір фінансового лізингу № 4К16040ЛИ від 01.07.2016 не містить у собі строків повернення лізингових платежів (у разі розірвання Договору лізингу і повернення об`єктів лізингу), тому керуючись частиною 2 статті 693 ЦК України ТОВ “Кан трейд інновація” направив АТ КБ “Приватбанк” вимогу № 1 від 04.02.2023, в якій просив в семиденний строк з моменту отримання даного листа (вимоги) повернути, шляхом перерахування на поточний рахунок ТОВ “Кан трейд інновація” сплачені лізингові платежі (як попередню оплату за неотримане ним у майбутньому майно (об`єкт лізингу) на суму 16 084 885,82 грн;
- враховуючи, що у встановлений строк ця вимога з боку АТ КБ “Приватбанк” задоволена не була, тому 13.02.2023 ТОВ “Кан трейд інновація” за односторонньою заявою про залік зустрічних однорідних вимог № 2 частково зменшило свої зобов`язання перед АТ КБ “Приватбанк” по простроченій заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном за Договором фінансового лізингу № 4К16040ЛИ від 01.07.2016 на суму 16 084 885,82 грн;
- заява про залік зустрічних однорідних вимог № 2 від 13.02.2023 є одностороннім правочином, передбаченим цивільним кодексом, тобто не забороненим законом, а його недійсність не визнана судом;
- тобто заява про залік зустрічних однорідних вимог на час її розгляду є дійсною і містить в собі правові наслідки, що не підлягають запереченню;
- отже обов`язок ТОВ “Кан трейд інновація” перед АТ КБ “Приватбанк” по погашенню простроченої заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном, про що було зазначено у наказі Господарського суду Хмельницької області про примусове виконання рішення № 924/1172/18 від 13.06.2019, припинився на суму 16 084 885,82 грн шляхом зарахуванням зустрічних однорідних вимог;
- всі вищенаведені докази, щодо виникнення заборгованості АТ КБ “Приватбанк” та щодо зменшення суми простроченої заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном, які на час розгляду цієї Заяви не містилися в матеріалах справи № 924/1172/18 при розгляді справи по суті, а саме: вимога № 1 від 04.02.2023, заява про залік зустрічних однорідних вимог № 2 від 13.02.2023, постанова Верховного Суду від 15.01.2021 по справі № 904/2357/20 (як практика Верховного Суду щодо права на повернення лізингових платежів) були надані суду, як додатки до заяви та до пояснень щодо виникнення в АТ КБ “Приватбанк” заборгованості з повернення ТОВ “Кан трейд інновація” сплачених ним лізингових платежів, що міститься у матеріалах справи;
- із заяви АТ КБ “Приватбанк” про відкриття провадження у справі про банкрутство (в порядку ст. 34 Кодксу України з процедур банкрутства) № б/п від 18.01.2023 (п. 5.1 цієї Заяви), поданої АТ КБ “Приватбанк”, як кредитором, до ТОВ “Кан трейд інновація”, як боржника, стало відомо, що вся заборгованість ТОВ “Кан трейд інновація” перед АТ КБ “Приватбанк” по сплаті лізингових платежів у рахунок вартості майна, у тому числіі у сумі, зазначеній у наказі Господарського суду Хмельницької області про примусове виконання рішення № 924/1172/18 від 13.06.2019 на суму 53 283 704,76 грн  була списана  АТ КБ “Приватбанк” за рахунок резерву і станом на 27.10.2022 склала 0,00 грн;
- в підсумку заборгованість по сплаті лізингових платежів у рахунок вартості майна не потрапила до переліку вимог АТ КБ “Приватбанк”, заявлених ним як ініціюючим кредитором до ТОВ “Кан трейд інновація”, як боржника;
- таким чином, обов`язок ТОВ “Кан трейд інновація” перед АТ КБ “Приватбанк” по погашенню простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів у рахунок вартості майна, про що була зазначено у наказі Господарського суду Хмельницької області про примусове виконання рішення № 924/1172/18 від 13.06.2019 припинився на суму 53 283 704,76 грн внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обовов`язків;
- враховуючи те, що АТ КБ “Приватбанк” публічно, через свою заяву до суду, а саме через заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство заявляє про припинення цих зобов`язань і ця обставина визнається ТОВ “Кан трейд інновація”, тому згідно з ч. 1 ст. 75 ГПК України ця обставина не підлягає доказуванню;
- АТ КБ “Приватбанк” будь-яких заперечень за цією обставиною по цій справі не заявляв;
- згідно з п. 7.1 Договору лізингу сторони узгодили, що у випадку порушення лізингоодержувачем зобов`язань 1) по сплаті лізингових платежів, 2) по сплаті винагород, лізингоодержувач сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, яка розраховується у відсотках річних від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Таким чином, за Договором лізингу пеня нараховуються окремо за кожним видом (випадком) прострочення основного зобов`язання;
- враховуючи, що до складу пені у сумі 18 130 325,14 грн, що зазначена у наказі Господарського суду Хмельницької області про примусове виконання рішення № 924/1172/18 від 13.06.2019, входить і пеня за прострочення заборгованості по сплаті лізингових платежів у рахунок вартості майна, а, з підстав зазначених у п. 2 цієї заяви, цей вид заборгованості є припиненим, тому і пеня, як зобов`язання додаткове і похідне від основного зобов`язання (зобов`язання по сплаті лізингових платежів у рахунок вартості майна), є також припиненим.
- оскільки санкція за просторочення цих видів зобов`язаннь є однаковою для них, а саме становить пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, тому пеня, яка припадає на кожний вид основної заборгованості буде пропорційною розмірам цих видів основної заборгованості, за таким розрахунком: 18 130 325,14 грн (загальна сума пені); 103 025 603,84 грн (загальна сума 2-х видів основної заборгованості); 53 283 704,76 грн (лізинговий платіж) - 51,719% (від загальної суми основної заборгованості), 18 130 325,14 грн х 51,719% = 9 376 803,98 грн (пеня, що припадає на лізинговий платіж);
- до апеляційної скарги скаржник додав: повідомлення АТ КБ "Приватбанк" від 07.10.2020 про розірвання договору лізингу; три акти приймання-передачі про повернення АТ КБ "Приватбанк" об`єктів лізингу від 16.11.2020, від 17.11.2020 та від 16.11.2020. 
Таким чином ТОВ “Кан трейд інновація” були надані до суду достатні документи, що як докази свідчать про зміну даних виконавчого документа, а саме наказу про примусове виконання рішення № 924/1172/18 від 13.06.2019 та є підставою для внесення до цього виконавчого документа відповідних змін.
Автоматизованою системою документообігу суду, протокол від 09.03.2023, визначено для розгляду справи № 924/1172/18 колегію суддів у складі: Крейбух О.Г. (головуючий суддя), Юрчук М.І., Тимошенко О.М.
Листом № 924/1172/18/1525/23 від 09.03.2023 матеріали справи було витребувано з Господарського суду Хмельницької області.
20.03.2023 до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 924/1172/18.
На підставі розпорядження від 21.03.2023 № 01-05/91 керівника апарату суду у зв`язку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії по справі № 924/1172/18 Тимошенка О.М. у період з 21.03.2023 по 31.03.2023 включно проведено повторний автоматизований розподіл судової справи № 924/1172/18 між суддями, протокол від 21.03.2022, яким визначено для розгляду справи колегію суддів у складі: Крейбух О.Г. (головуючий суддя), Юрчук М.І., Коломис В.В.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.03.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Кан трейд інновація” на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 06.03.2023 у справі № 924/1172/18; розгляд апеляційної скарги призначено на 19.04.2023 об 12:00 год. /т. 2 а.с. 106-107/.
11.04.2023 (вх. № 2965/23) на адресу суду від апелянта надійшло доповнення до апеляційної скарги, в якому просить прийняти ці доповнення та розглянути їх разом з апеляційною скаргою, прийняти у якості доказу вимогу ТОВ “Кан трейд інновація” № 1 від 04.02.2023 та докази її надіслання АТ КБ “Приватбанк” /т. 2 а.с. 110-111/.
14.04.2023 від АТ КБ “Приватбанк” надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ТОВ “Кан трейд інновація” залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 06.03.2023 у справі № 924/1172/18 залишити без змін.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.04.2023 відмовлено Акціонерному товариству комерційний банк “Приватбанк” у задоволенні заяви (вх. № 1663/23) про участь в судовому засіданні 19.04.2023 об 12:00 год. по справі № 924/1172/18 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
В судовому засіданні 19.04.2023 представник ТОВ “Кан трейд інновація” підтримав доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі та доповненні до неї, просив оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду від 06.03.2023 у справі № 924/1172/18 скасувати.
АТ КБ “Приватбанк” явку повноважного представника в судове засідання 19.04.2023 не забезпечило, про причини неявки суд не повідомило, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлено належним чином /т. 2 а.с. 108/.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що ухвалою суду від 27.03.2023 явка представників сторін в судове засідання 19.04.2023 обов`язковою не визнавалась, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності представника АТ КБ “Приватбанк”, оскільки його не явка не перешкоджає перегляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши пояснення представника позивача ТОВ “Кан трейд інновація”, дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 10.04.2019 у справі № 924/1172/18 задоволено позов АТ КБ “Приватбанк” до ТОВ “Кан трейд інновація” про стягнення 122 155 928,98 грн.
Стягнуто з ТОВ “Кан трейд інновація” на користь Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” 53 283 704,76 грн заборгованості по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна, 50 741 899,08 грн заборгованості з винагороди за користування майном, 18 130 325,14 грн пені, 616 700,00 грн витрат зі сплати судового збору /т. 1 а.с. 196-199/.
13.06.2019 на виконання рішення Господарським судом Хмельницької області видано відповідний наказ /т. 1 а.с. 229/.
23.02.2023 на адресу Господарського суду Хмельницької області в порядку ст. 328 ГПК України надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю “Кан трейд інновація” (від 22.02.2023) про визнання наказу Господарського суду Хмельницької області № 924/1172/18 від 13.06.2019 таким, що не підлягає виконанню в частині: стягнення простроченої заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном за договором фінансового лізингу № 4К16040ЛИ від 01.07.2016 на суму 16 084 885,82 грн; стягнення простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна за договором фінансового лізингу № 4К16040ЛИ від 01.07.2016 на суму 52 283 704,76 грн; стягнення пені, нарахованої на суму заборгованості по сплаті лізингових платежів у рахунок вартості майна за договором фінансового лізингу № 4К16040ЛИ від 01.07.2016 /т. 2 а.с. 1-4/.
Заяву мотивовано тим, що 13.02.2023 боржником за односторонньою заявою про залік зустрічних однорідних вимог № 2 відповідно до ст. 601 ЦК України частково зменшено зобов`язання перед АТ КБ “Приватбанк” по простроченій заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном за договором фінансового лізингу № 4К16040ЛИ від 01.07.2016 на суму 16 084 885,82 гривні. У заяві про залік зустрічних однорідних вимог № 2 зазначено про наявність взаємних зобов`язань між банком та товариством, строк яких настав: грошові зобов`язання ТОВ “Кан трейд інновація” на користь АТ КБ  “Приватбанк” 50 741 899,08 грн по сплаті заборгованості з відсоткової винагороди за користування майном та грошові зобов`язання АТ КБ “Приватбанк” перед ТОВ “Кан трейд інновація” на суму 16 084 885,82 грн по сплаті заборгованості за повернення сплачених лізингових платежів, як сплату частини вартості об`єкту лізингу. 
Крім того повідомляє, що із заяви АТ КБ “Приватбанк” про відкриття провадження у справі про банкрутство товариства від 18.01.2023 стало відомо, що вся заборгованість по сплаті лізингових платежів у рахунок вартості майна, у тому числі в сумі, зазначеній у наказі Господарського суду Хмельницької області № 924/1172/18 від 13.06.2019, була списана АТ КБ “Приватбанк” за рахунок резерву і станом на 27.10.2022 склала 0,00 гривні. Оскільки до складу зазначеної в наказі пені у сумі 18 130 325,14 грн входить пеня за прострочення заборгованості по сплаті лізингових платежів у рахунок вартості майна, зобов`язання з чого припинені, тому і пеня як похідне зобов`язання є також припиненим в силу положень ст. 601 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язку.
Ухвалою Господарського суду Хмельницької від 24.02.2023 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Кан трейд інновація” (від 22.02.2023) про визнання наказу Господарського суду Хмельницької області № 924/1172/18 від 13.06.2019 в частині, призначено до розгляду у судовому засіданні на 06.03.2023 /т. 2 а.с. 31/.
06.03.2023 від ТОВ “Кан трейд інновація” надало письмові пояснення, в яких повідомило, що 26.10.2020 позивач в односторонньому порядку (повідомлення від 07.10.2020) розірвав договір лізингу, а 16.06.2017 за актом приймання-передачі відповідач повернув позивачу об`єкт лізингу. За час дії договору лізингу відповідачем сплачено позивачу лізингові платежі як сплату частини вартості об`єкта лізингу на загальну суму 16 084 885,82 грн, які з огляду на положення ст. 1, 2, 11, 16 Закону України “Про фінансовий лізинг”, ст. 530, 628, 655, 692, 693 ЦК України як попередня оплата підлягають поверненню відповідачу. Зазначає, що на час проведення відповідачем зарахування зустрічних однорідних вимог за односторонньою заявою від 13.02.2023 № 2 у позивача існувало грошове зобов`язання перед відповідачем в сумі 16 084 885,82 грн по сплаті заборгованості за повернення лізингових платежів як частини вартості об`єкту лізингу /т. 2 а.с. 44-46/.
06.03.2023 від ТОВ “Кан трейд інновація” надійшла заява про внесення змін до заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із виявленням в тексті заяви описки щодо суми заборгованості з лізингових платежів. Відповідно, просить визнати наказ Господарського суду Хмельницької області № 924/1172/18 від 13.06.2019 таким, що не підлягає виконанню в частині: стягнення простроченої заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном за договором фінансового лізингу № 4К16040ЛИ від 01.07.2016 на суму 16 084 885,82 грн; стягнення простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна за договором фінансового лізингу № 4К16040ЛИ від 01.07.2016 на суму 53 283 704,76 грн; стягнення пені, нарахованої на суму заборгованості по сплаті лізингових платежів у рахунок вартості майна за договором фінансового лізингу № 4К16040ЛИ від 01.07.2016.
29.03.2021 Господарським судом Хмельницької області за наслідками розгляду заяви ТОВ “Кан трейд інновація” про визнання наказу Господарського суду Хмельницької області № 924/1172/18 від 13.06.2019 таким, що не підлягає виконанню в частині, постановлено оскаржувану ухвалу, якою відмовлено в її задоволенні /т. 2 а.с. 75-78/.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 3 ГПК України обов`язковість судового рішення є однією з основних засад (принципів) господарського судочинства.
В силу приписів ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
В загальному розумінні судовий виконавчий документ (наказ) є офіційним розпорядженням, що видається судом (суддею) і зобов`язує певного суб`єкта на вчинення юридично значимих дій.
Згідно з ч. 2 ст. 328 ГПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Системний аналіз наведеної процесуальної норми дає підстави для висновку, що коло підстав, з яких виконавчий документ господарського суду може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, пов`язується саме з відсутністю у боржника обов`язку сплатити борг за таким виконавчим документом у зв`язку з тим, що його видано помилково, або у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням або з інших причин.
Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого документа, зокрема: видача виконавчого документа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий документ виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого документа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого документа; помилкової видачі виконавчого документа, якщо вже після видачі виконавчого документа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого документа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого документа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого документа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього документа до виконання (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постановах Верховного Суду від 16.01.2018 у справі № 755/15479/15-ц, від 13.03.2019 у справі № 755/388/15-ц).
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність дослідження питань щодо наявності чи відсутності обов`язку виконання судового рішення.
В заяві про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, боржник посилається на  припинення зобов`язань. 
Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав.
Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань визначені у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України, серед яких: припинення зобов`язання виконанням, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, поєднанням боржника і кредитора в одній особі, неможливістю його виконання, смертю фізичної особи, ліквідацією юридичної особи.
Заявник в обгрунтування поданої ним заяви стверджує про припинення відповідних цивільно-правових зобов`язань, зокрема, з підстав зарахування зустрічних однорідних вимог та прощення боргу.
Заявник зазначає, що 13.02.2023 ним за односторонньою заявою про залік зустрічних однорідних вимог № 2 (поштове відправлення від 14.02.2023) частково зменшено зобов`язання перед АТ КБ “Приватбанк” по простроченій заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном за договором фінансового лізингу № 4К16040ЛИ від 01.07.2016 на суму 16 084 885,82 грн,  у зв`язку з чим вважає, що його обов`язок перед позивачем по погашенню простроченої заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном, що була зазначена у наказі Господарського суду Хмельницької області про примусове виконання рішення № 924/1172/18 від 13.06.2019, припинився на суму 16 084 885,82 грн шляхом зарахуванням зустрічних однорідних вимог.
У підтвердження наведеного заявником надано копію заяви про залік зустрічних однорідних вимог від 13.02.2023 № 2, адресованої позивачу, в якій вказується, що за даними ТОВ “Кан трейд інновація” між сторонами за договором фінансового лізингу № 4К16040ЛИ від 01.07.2016 (на підставі рішення Господарського суду Хмельницької області від 10.04.2019 у справі № 924/1172/18, наказу про примусове виконання рішення № 924/1172/18 від 13.06.2019 та вимоги ТОВ “Кан трейд інновація” № 1 від 04.02.2023 між інших є наступні взаємні зобов`язання між собою, строк виконання яких настав: 1)  грошові зобов`язання ТОВ “Кан трейд інновація” перед АТ КБ “Приватбанк” на суму 50 741 899,08 грн по сплаті заборгованості по оплаті відсоткової винагороди за користування майном; 2) грошові зобов`язання АТ КБ “Приватбанк” перед ТОВ “Кан трейд інновація” на суму 16 084 885,82 грн по сплаті заборгованості за повернення сплачених лізингових платежів, як сплату частини вартості об`єкту лізингу. Керуючись ст. 601 ЦК України ТОВ “Кан трейд інновація” повідомило про зарахування зустрічних однорідних вимог на загальну суму 16 084 885,82 грн за наступними договірними зобов`язаннями: 1) грошові зобов`язання ТОВ “Кан трейд інновація” перед АТ КБ “Приватбанк” у розмірі 16084885,82 грн по сплаті заборгованості по оплаті відсоткової винагороди за користування майном; 2) грошові зобов`язання АТ КБ “Приватбанк” перед ТОВ “Кан трейд інновація” на суму 16 084 885,82 грн по сплаті заборгованості за повернення сплачених лізингових платежі, як сплату частини вартості об`єкту лізингу. У заяві заявник вказав, що за цією заявою на дату її складання взаємні зобов`язання сторін за вищенаведеними зобов`язаннями за договором фінансового лізингу № 4К16040ЛИ від 01.07.2016 між сторонами та на суми, зазначені в цій заяві, вважаються припиненими. Ця заява не стосується інших грошових зобов`язань сторін за договором фінансового лізингу № 4К16040ЛИ від 01.07.2016 та на суми, які не підлягають зарахуванню за цією заявою (до заяви додано опис вкладення у цінний лист та накладну відділення потового зв`язку від 14.02.2023).
Згідно з ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 5 статті 202 ЦК України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Згідно зі ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.
Аналогічні положення закріплені також у ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України (далі - ГК України), відповідно до яких господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.
Отже зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.
Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам (стаття 601 ЦК України): бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги (постанова Верховного Суду від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19).
Умова щодо безспірності вимог, які зараховуються, а саме: відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, не передбачена чинним законодавством, зокрема статтею 203 ГК України, статтею 601 ЦК України, але випливає із тлумачення змісту визначених законом вимог і застосовується судами відповідно до усталеної правової позиції, викладеної у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 910/21652/17, від 11.09.2018 у справі № 910/21648/17, від 11.10.2018 у справі № 910/23246/17, від 15.08.2019 у справі № 910/21683/17, від 11.09.2019 у справі № 910/21566/17, від 25.09.2019 у справі № 910/21645/17, від 01.10.2019 у справі № 910/12968/17, від 05.11.2019 у справі № 914/2326/18.
У постанові від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19 Верховний Суд уточнив, що безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором. За дотримання умов, передбачених статтею 601 ЦК України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 ЦК України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним.
При цьому Верховний Суд у постанові від 08.06.2022 у справі № 910/9397/20 зауважив про неодноразове зазначення ним про те, що умовою, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням, є прозорість вимог, тобто коли між сторонами немає спору відносно характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання. Однією важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог - є безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань.
Досліджуючи питання щодо наявності вимог, які би підлягали зарахуванню між сторонами на підставі заяви відповідача від 13.02.2023, судом враховується, що грошові вимоги позивача до відповідача у відповідному розмірі підтверджені рішенням Господарського суду Хмельницької області від 10.04.2019 у справі № 924/1172/18. З іншого боку у заяві від 13.02.2023 про залік зустрічних однорідних вимог відповідач вказує про існування його права грошової вимоги до позивача на підставі вимоги від 04.02.2023 № 1.
Відповідно до ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема письмовими, речовими та електронними доказами, відповідно до частини другої наведеної норми.
Докази, які надаються учасниками справи до суду, мають відповідати встановленим критеріям: належності, допустимості, достовірності, вірогідності, що визначені статтями 76 - 79 ГПК України.
Статтею 13 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до п. 2, 4 ч. 2 ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
За положеннями ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
При цьому докази, які подаються до суду, повинні бути належними, тобто стосуватися предмета доказування, інакше суд не бере їх до розгляду згідно з частиною першою статті 76 ГПК України.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Сторона, яка подає доказ на підтвердження обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, здійснює це саме таким чином, щоб поданий нею доказ був належним, тобто вказує, для доведення яких саме належних до предмету доказування обставин сторона подає цей доказ, або стверджує про обставини і посилається при цьому на доказ існування цих обставин (постанова КГС ВС від 15.11.2019 у справі № 909/887/18).
Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За загальним правилом обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами тягаря доказування визначається предметом спору.
Натомість заявником не надано доказів, які б підтверджували виникнення заборгованості позивача перед відповідачем з повернення сплачених лізингових платежів як сплати частини вартості об`єкту лізингу саме в сумі 16084885,82 грн за договором фінансового лізингу № 4К16040ЛИ від 01.07.2016.
Твердження відповідача про розірвання договору, повернення позивачу об`єкта лізингу, звернення до позивача із відповідною вимогою та зміст самої вимоги належними та допустимими доказами, як це передбачено ст. 74, 76, 77 ГПК України, не доведено. 
Зокрема, сума заборгованості позивача перед відповідачем саме в розмірі 16 084 885,82 грн підлягає встановленню та доказуванню у визначеному законодавством порядку, оскільки вимога щодо заборгованості може бути об`єктом зарахування за статтею 601 ЦК України лише у випадку її визначеності, доведеності та безспірності. Саме лише твердження однієї особи про наявність перед нею зобов`язання іншої особи не є доказом наявності заборгованості та не може підтверджувати існування такої заборгованості.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що вимоги заявника про визнання наказу Господарського суду Хмельницької області № 924/1172/18 від 13.06.2019 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення простроченої заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном за договором фінансового лізингу № 4К16040ЛИ від 01.07.2016 на суму 16 084 885,82 гривні не підтверджені належними та допустимими доказами в порядку, передбаченому ст. 13, 74 ГПК України.
Крім того в обґрунтування заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, відповідач посилається на те, що із заяви АТ КБ “Приватбанк” про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ “Кант рейд інновація” від 18.01.2023 йому стало відомо, що вся його заборгованість перед позивачем по сплаті лізингових платежів у рахунок вартості майна, у тому числі в сумі, зазначеній у наказі Господарського суду Хмельницької області про примусове виконання рішення № 924/1172/18 від 13.06.2019 на суму 53 283 704,76 грн (з урахуванням змін до заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню), була списана позивачем за рахунок резерву і станом на 27.10.2022 склала 0 гривень. У підсумку, заборгованість по сплаті лізингових платежів у рахунок вартості майна не потрапила до переліку вимог позивача, заявлених ним як ініціюючим кредитором до відповідача як боржника.
З наведеного відповідач робить висновок, що його обов`язок перед позивачем по погашенню простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів у рахунок вартості майна припинився на суму 53 283 704,76 грн внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків.
Відповідно до ст. 605 ЦК України, зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ст. 202 ЦК України).
Як зауважено у постанові Верховного Суду від 06.07.2022 у справі № 303/2983/19, правочин є найбільш розповсюдженим юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин.
При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Аналіз розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків).
До односторонніх правочинів, зокрема, відноситься прощення боргу.
Під прощенням боргу розуміють звільнення кредитором боржника від виконання обов`язку, що на ньому лежить, повністю або частково. За загальним правилом, прощенням боргу втілюється в односторонньому правочині. Хоча сторони договору не позбавлені можливості укласти договір про прощення боргу.
Разом з тим, належних та допустимих доказів щодо вчинення позивачем одностороннього правочину у вигляді прощення боргу відповідача на суму 53 283 704,76 грн лізингових платежів у рахунок вартості майна шляхом його списання в матеріалах справи відсутні. 
Таким чином доводи відповідача про вчинення позивачем одностороннього правочину у вигляді прощення боргу відповідача на суму 53 283 704,76 грн лізингових платежів у рахунок вартості майна шляхом його списання є безпідставними та необгрунтованими.
Крім того посилання відповідача на заяву позивача про відкриття провадження у справі про банкрутство відповідача (від 18.01.2023), в якій зазначено про списання заборгованості, без надання підтверджуючих доказів волевиявлення позивача не свідчить про фактичне вчинення позивачем такого одностороннього правочину та не відповідає вимогам, встановленим ст. 77 ГПК України, щодо належності доказів.
З огляду на положення ст. 546, 549 ЦК України відповідач, враховуючи те, що до складу пені у сумі 18 130 325,14 грн, яка зазначена у наказі Господарського суду Хмельницької області про примусове виконання рішення № 924/1172/18 від 13.06.2019, входить також пеня за прострочення заборгованості по сплаті лізингових платежів у рахунок вартості майна, зобов`язання з чого припинене, стверджує, що і пеня як зобов`язання додаткове і похідне є також припиненим.
Однак, беручи до уваги відсутність належних доказів про прощення позивачем заборгованості відповідача зі сплати лізингових платежів в сумі 53 283 704,76 грн, а також відсутність підстав для припинення зобов`язання відповідача зі сплати пені, визначеної у наказі Господарського суду Хмельницької області від 13.06.2019 у справі № 924/1172/18, доводи відповідача про припинення зобов`язання зі сплати пені у відповідній частині колегія суддів також вважає необгрунтованими.
При цьому заявником не визначено та у заяві не зазначено розміру пені, нарахованої на суму заборгованості по сплаті лізингових платежів у рахунок вартості майна за договором фінансового лізингу № 4К16040ЛИ від 01.07.2016, зобов`язання зі сплати якої заявник вважає припиненими та заявляє у відповідній частині вимоги про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено та не підтверджено наявності передбачених у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України матеріально-правових підстав для припинення зобов`язання зі сплати позивачу заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном в сумі 16 084 885,82 грн, заборгованості зі сплати лізингових платежів в рахунок вартості майна на суму 53 283 704,76 грн та пені, нарахованої на суму заборгованості по сплаті лізингових платежів у рахунок вартості майна, за договором фінансового лізингу № 4К16040ЛИ від 01.07.2016.
Відповідно до ст. 74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до п. 1 част. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції, апеляційним судом не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права.
Колегія суддів залишає без розгляду доповнення ТОВ “Кан трейд інновація” до апеляційної скарги від 06.04.2023 (вх. № 2965/23 від 11.04.2023, оскільки у відповідності до ч. 1 ст. 266 ГПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити її протягом строку на апеляційне оскарження, а за змістом ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом строку, а заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду.
Долучені до апеляційної скарги докази (повідомлення АТ КБ "Приватбанк" від 07.10.2020 про розірвання договору лізингу; три акти приймання-передачі про повернення АТ КБ "Приватбанк" об`єктів лізингу від 16.11.2020, від 17.11.2020 та від 16.11.2020) колегією суддів не приймаються, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Всупереч зазначеному ТОВ “Кан трейд інновація”  не обгрунтовало неможливість їх подання до суду першої інстанції.
Отже апелянт не надав належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній  скарзі. 
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Кан трейд інновація” задоволенню не підлягає. Ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 06.03.2023 у справі № 924/1172/18 слід залишити без змін.
На підставі ст. 129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.
Керуючись ст. 269, 270, 271, 272, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд                       
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Кан трейд інновація” - залишити без задоволення. 
Ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 06.03.2023 у справі № 924/1172/18 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Справу № 924/1172/18 повернути Господарському суду Хмельницької області.
Повний текст постанови складений "21" квітня 2023 р.

Головуючий  суддя                                                                      Крейбух О.Г. 

Суддя                                                                                              Юрчук М.І.  

Суддя                                                                                              Коломис В.В.