Номер провадження: 22-ц/813/3097/23 
Справа № 501/156/22
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.03.2023                                                                                        м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Цюри Т.В.,        
за участю секретаря - Малюти Ю.С.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Чорноморська міська рада Одеського району Одеської області, 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 квітня 2022 року у складі судді Пушкарського Д.В.,
встановив:
У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного 12 липня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа 47,2 кв.м.; житлова 29,2 кв.м.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач придбала за умовами договору, укладеного в простій письмовій формі, у ОСОБА_2 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 47,2 кв.м.; житлова 29,2 кв.м. Належним чином оформити договір купівлі-продажу не змогла, так як відповідач її завіряв, що нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу будуть оформлені після отримання свідоцтва про право на спадок на 1/2 частину квартири, яка належала його бабусі, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , єдиним спадкоємцем був її онук ОСОБА_2 . Однак, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , і так як він був єдиним спадкоємцем, після смерті бабці, після смерті ОСОБА_2 спадкоємців не залишилось, тому позивач змушена звернутися до суду з даним позовом так як не може в повній мірі користуватись своїми майновими правами.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 27 квітня 2022 року позовні вимоги задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який був укладений 12 липня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .. Визнано за ОСОБА_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа 47,2 кв.м.; житлова 29,2 кв.м.
Не погоджуючись з рішенням суду, Чорноморська міська рада Одеського району Одеської областіподала апеляційну скаргу та просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги вказує про те, що до висновку про підписання договору померлим суд дійшов на підставі пояснень двох свідків ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , однак обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно обставини укладення письмового правочину мають підтверджуватись виключно письмовими доказами. Зважаючи, що на наданій копії договору підписів свідків допитаних судом не міститься, їх пояснення є недопустимими доказами при вирішені питання щодо дійсності письмового договору. До висновку про те, що позивач є власником спірної квартири суд дійшов з урахуванням наданих позивачем фотографій квартири, однак фотографії жодним чином не можуть свідчити про придбання квартири позивачем, більш того на наданих зображеннях відсутні позивач та будь-які інші особи. На фото зображені окремі елементи квартири та не є зрозумілим їх походження. Надані фото жодною особою не завірені. Клопотання позивача про приєднання вказаних доказів відповідачу не направлялось, клопотань про поновлення строку подання цих доказів не заявлялось, відповідач з фотографіями ознайомився лише під час отримання рішення. Надані позивачем квитанції про нібито сплату комунальних послуг після дати укладення договору також не підтверджують набуття позивачем квартири, оскільки можуть свідчити лише про оплату комунальних послуг а не про право власності на квартиру. Суд першої інстанції не надав оцінки доводам відзиву про необхідність доведення позивачем факту написання розписки та підписання договору померлим ОСОБА_2 чим проявив неповноту розгляду справи. Апелянт зазначив, що вважає недоведеними твердження позову про підписання договору та розписки померлим ОСОБА_2 . Висновок суду про наявність прав у ОСОБА_2 на розпорядження спірною квартирою з посиланням на ст. 1296 ЦК України зроблено з порушенням норм матеріального права. Зважаючи що в матеріалах справи відсутні данні про видачу ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на спадкове майно, договір від 12.07.2020 навіть у разі його підписання ОСОБА_2 нотаріальному посвідченню не підлягав. Суд не з`ясував на чиє ім`я зареєстровано спірну квартиру. Навіть позивач не впевнений про приналежність спірної квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у справі міститься клопотання позивача (представника) з`ясувати кому за реєстром КП «БТІ» належала спірна квартира. Такі данні необхідні так як у діючому на цей час електронному реєстрі, до якого місто Чорноморськ підключено 31.12.2013 інформації про реєстрацію права власності на спірну квартиру за жодною особою не міститься. 
Позивач в судове засідання 28.03.2023 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу без його участі.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 17.12.2003 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 .
Згідно з укладеним в простій письмовій формі договором купівлі-продажу квартири від 12.07.2020 ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 . 
Відповідно до п. 1.3 договору відчужена квартира належить продавцю ОСОБА_2 -1/2 частини на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.12.2003 та в порядку спадкування після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Продаж нерухомого майна за домовленістю сторін визначається у розмірі 538000 грн. (п.2.2 договору).
За умовами п. 4.9 договором продавець зобов`язався до 01.12.2020 оформити всі документи, а саме на частину квартири відповідно до закону, та після отримання всіх документів звернутися разом з покупцем до нотаріуса для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. 
Відповідно до розписки від 12.07.2020 підписаної ОСОБА_2 останній отримав від ОСОБА_1 кошти у розмірі 538 000 грн. за продану ним квартиру за договором купівлі-продажу від 12.07.2020.
Суд першої інстанції визнаючи договір купівлі-продажу квартири дійсним та визнаючи право власності на квартиру за позивачем виходив з того, що немає правого значення факт того, що за життя ОСОБА_2 не оформив свого права власності на спадкове майно після смерті своєї бабці так як відсутність свідоцтва про право власності на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Суд також послався на те, що після підписання договору купівлі-продажу продавець передав ключі позивачу від квартири про що засвідчили свідки та підтверджується фото картками. 
Проте, з такими висновками суд апеляційної інстанції не погоджується.
Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. В силу приписів частини 5 статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Статтями 209, 210 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Власник нерухомого майна має право встановити (скасувати) вимогу нотаріального посвідчення договору (внесення змін до договору), предметом якого є таке майно чи його частина, крім випадків, якщо відповідно до закону такий договір підлягає нотаріальному посвідченню. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу.
Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом. Таким реєстратором виступає у посвідченні нотаріальних договорів і нотаріус.
Згідно з частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини другої статті 220 ЦК України визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.
Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.
Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України "Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень" не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним йому на праві власності майном, водночас зумовлює обмеження у праві розпорядження ним.
Враховуючи, що станом на час підписання договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_2 не отримав свідоцтво про право на спадщину на частину квартири після смерті ОСОБА_3 , відомості щодо реєстрації права власності на вказане майно відсутні, останній не мав права розпоряджатися цим майном.
Надані позивачем в обґрунтування своїх вимог письмові пояснення свідків, які засвідчили факт укладення спірного договору, а також фото зображення не мають правового значення для вирішення даного спору.
З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири від 12.07.2020, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Вимога про визнання за позивачем права власності на квартиру є похідною, тому також не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:
Апеляційну скаргу Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області задовольнити.
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 квітня 2022 року скасувати.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області про визнання угоди дійсною, визнання права власності відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області судові витрати у розмірі 1 488,60 грн.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складений 05.04.2023.

Головуючий:                                                                

Судді: