ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/4957/22                                                                              Суддя першої інстанції: Гайдаш В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  10 травня 2023 року                                                                                            м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          головуючого судді          - Пилипенко О.Є.  
          суддів                              - Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б.,
          при секретарі                    - Ткаченко В.В., 
          розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ)  про скасування рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2022 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ)  про скасування рішень, в якому просила: 
          - визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Петренко С.В. від 16.07.2012 року про стягнення з позивачки виконавчого збору в сумі 165535,41 грн;
- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Петренко С.В. від 17.10.2012 року про відкриття виконавчого провадження №34811389.
          Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 28 березня 2023 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач  - Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ)  звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права. 
09 травня 2023 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 20931, від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого позивач повністю заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою з підстав, викладених у відзиві, просить стягнути 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст.. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що при стягненні виконавчого збору без реального виконання рішення суду у разі повернення виконавчого документа стягувачу створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду, у зв`язку з чим державний виконавець, приймаючи спірну постанову, не врахував принципу пропорційності, спрямованого на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються.
Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції необґрунтованим, з огляду на наступне.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження №31112146, яке відкрито 07.02.2012 року з примусового виконання виконавчого листа №2-424, виданого 01.06.2011 року Придніпровським районним судом м.Черкаси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в сумі 1655357,12 грн.
16.07.2012 року Центральним відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції винесено постанову ВП №31112146 про стягнення з позивачка виконавчого збору в сумі 165535,41 грн.
16.10.2012 року старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову ВП №31112146 про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання (за письмовою заявою стягувача).
Крім того, постановою старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 17.10.2012 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції ВП №31112146 від 14.07.2012 року про стягнення з позивачка виконавчого збору в сумі 165535,41 грн.
Позивач, вважаючи винесену постанови про стягнення виконавчого збору та про відкриття виконавчого провадження протиправними, звернулась із вказаним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 25 Закону України від 21 квітня 1991 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV, у редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин (2012 рік) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.
За текстом частин першої, третьої статті 27 Закону № 606-XIV, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.
У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.
Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 606-XIV, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до п. 3.7 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 (в редакції, чинній на дату винесення спірних постанов, далі - Інструкція) стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 28 Закону.
Згідно п.п.3.7.1 - 3.7.4 Інструкції, постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення. У постанові про стягнення виконавчого збору визначається розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню, зазначений у частині першій статті 28 Закону. Примусове стягнення виконавчого збору здійснюється відповідно до вимог Закону.
Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до початку його примусового виконання, виконавчий збір стягується з суми, яка не була сплачена боржником самостійно.
При наступних пред`явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні.
У разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 5, 8, 9, 11 - 13 частини першої статті 49 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа) зазначає про виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження та не пізніше наступного робочого дня після завершення такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору, про що виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Строк для самостійного виконання боржнику в такому випадку не надається.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.04.2020 року у справі № 480/3452/19, стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення із винесенням відповідної постанови. Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору (не пізніше наступного робочого дня) з дня закінчення виконавчого провадження є те, що виконавчий збір не стягнуто. 
Як зазначалось вище, згідно ч.1 ст. 28 Закону України № 606-ХІV, розмір виконавчого збору, який підлягає стягненню з боржника становить 10% від суми, що підлягала стягненню, а не від суми, що була фактично стягнута, як помилково вважає позивач.
За подібної ситуації Верховний Суд у постанові від 11 серпня 2021 року у справі № 300/3260/20 звернув увагу, з-поміж іншого, на те, що відповідно до частини першої статті 28 Закону № 606-XIV розмір виконавчого збору (у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 Закону № 606-XIV для самостійного його виконання) становив 10 відсотків від суми, що підлягала стягненню (якщо йдеться про вимоги майнового характеру). Відповідно до зазначеної постанови, у цьому випадку (тобто коли виконавче провадження відкрито за правилами Закону № 606-XIV) розмір виконавчого збору, який підлягає стягненню з боржника, потрібно визначати за правилами статті 28 Закону № 606-XIV (чинного на той час).
Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №640/7697/21.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанови державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Петренко С.В. від 16.07.2012 року про стягнення з позивачки виконавчого збору в сумі 165535,41 грн. та, відповідно про відкриття виконавчого провадження №34811389 від 17.10.2012 року є такими, що винесені компетентним органом на підставі та в межах норм чинного на час винесення останніх законодавства.
Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ)  - задовольнити, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 березня 2023 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.
Керуючись ст..ст. 241, 242, 287, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -  
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ)  - задовольнити.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 березня 2023 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:                                                                       О.Є.Пилипенко 

Суддя:                                                                                 Я.Б.Глущенко          

                                                                                                    С.Б.Шелест           

          Повний текст рішення виготовлено 10 травня 2023 року.