ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 квітня 2023 року
м. Київ
справа № 761/38392/18
провадження № 51-3017км22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 , 
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
засудженого                                              ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
потерпілого                                                ОСОБА_7 ,
представника потерпілого                    ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018100000000700від 24 липня 2018 року, за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , такого, що судимості не має,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 
на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 14 липня 2022 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року, залишеним без зміни ухвалою Київського апеляційного суду від 14 липня 
2022 року, ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні та цивільні позови, в тому числі і цивільний позов ОСОБА_7 , який задоволено частково. Ухвалено стягнути на користь ОСОБА_7 : з ПрАТ «Європейський страховий альянс» - матеріальну шкоду в розмірі 11878,6  грн; з ТОВ «ГЕОРГАВТО» - моральну шкоду 
в розмірі 34911, 4 грн, з ПрАТ «Європейський страховий альянс» - моральну шкоду в розмірі 2462,63 грн. В іншій частині позовні вимоги потерпілого ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди залишено без розгляду.
За вироком місцевого суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він
24 липня 2018 року приблизно oб 11:25, керуючи технічно справним автомобілем «Nissan E-NV 200», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Щусєва у м. Києві зі сторони вул. Академіка Грекова в напрямку вул. Мельникова, займаючи другу смугу руху при трьох смугах для руху попутного напрямку, наближаючись до регульованого перехрестя з вул. Олени Теліги, яке регулюється автоматичним світлофором, позначеного світлофорним об`єктом з додатковою секцією та дорожньою розміткою 1.12 Правил дорожнього руху України, в порушення вимог пункту 1.5, підпункту «б» п. 2.3, підпункту «е» п. 8.7.3, п. 8.10 та підпункту 1.12 п. 34.1 Правил Дорожнього руху проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, 
не зупинився на забороняючий червоний сигнал світлофору перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) та на червоний сигнал світлофора, який забороняє рух в його напрямку, виїхав на вищевказане регульоване перехрестя, де здійснив зіткнення з автомобілем «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який в цей час рухався по вул. Олени Теліги зі сторони вул. Ольжича в напрямку вул. Дорогожицької, займаючи другу смугу руху (при трьох наявних смугах попутного напрямку).  
В подальшому автомобіль «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_2 , в некерованому стані виїхав за межі проїзної частини на тротуар, де на перехресті вулиць Щусєва та Олени Теліги в м. Києві скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 . 
В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Renault Kangoo» ОСОБА_7 отримав середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, а пішохід ОСОБА_9 - тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала, а також позиції інших учасників кримінального провадження
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, просить скасувати оскаржені судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. В обґрунтування зазначених вимог вказує 
на неврахування судами обох інстанцій усіх даних про його особу, а також думки потерпілих щодо призначення йому покарання.
Потерпілий у касаційній скарзі, посилаючись на істотні порушення кримінального процесуального закону, просить змінити постановлені у кримінальному провадженні судові рішення щодо ОСОБА_6 в частині цивільного позову, зазначивши про його задоволення у повному обсязі. 
На думку потерпілого,цивільний позов у кримінальному провадженні вирішено всупереч положенням цивільного законодавства. Наголошує, що з огляду 
на положення процесуального закону залишення судом цивільного позову 
без розгляду в частині заявленим ним вимог щодо відшкодування шкоди, спричиненої пошкодженням його автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди, порушує його права. Крім того, зазначає, що судом не вирішено питання про судові витрати - послуги адвоката.
Апеляційний суд, на думку потерпілого, залишаючи без змін його апеляційну скаргу, викладені в ній доводи всупереч вимогам ч. 2 ст. 419 КПК України належним чином не перевірив, не навів належних мотивів на їх спростування, 
а також не виправив допущених судом першої інстанції порушень процесуального закону.
На касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 представника цивільного відповідача ПрАТ «Європейський страховий альянс» ОСОБА_10 подала заперечення, в якому, наводячи відповідні аргументи, стверджує 
про безпідставність заявлених вимог і просить залишити подану скаргу 
без задоволення, а  оскаржувані вирок та ухвалу в частині вирішення цивільних позовів без змін.
Позиції учасників судового провадження 
Засуджений підтримав свою касаційну скаргу, а також касаційну скаргу потерпілого.
Потерпілий та його представник, кожен окремо, щодо касаційної скарги засудженого вказали на розсуд суду; скаргу потерпілого підтримали та просили 
її задовольнити. 
Прокурор заперечила проти задоволення касаційної скарги засудженого; вважала, що касаційну скаргу потерпілого слід задовольнити частково. 
Мотиви суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з приписами ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого. 
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та мотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, 
які було досліджено під час судового розгляду й оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Також суд у  своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави для його ухвалення. 
Статтею 419 КПК України передбачено, що в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено мотиви, з яких цей суд виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій у касаційному порядку не оскаржуються. При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
Доводи в касаційній скарзі засудженого про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого є безпідставними. 
Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, який раніше не судимий та вперше притягується до кримінальної відповідальності, працевлаштований, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, одружений, має на утриманні малолітню дитину, а також взяв до уваги відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин.
Крім того, судом враховано те, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення одна особа загинула, а інший потерпілий отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. При цьому ОСОБА_6 свою вину визнати не забажав, заходів до відшкодування збитків потерпілим не вживав, намагався суд ввести в оману щодо своєї невинуватості у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди та перекласти вину на інших осіб.
На підставі викладеного місцевий суд, врахувавши обставини вчиненого кримінального правопорушення та тяжкі наслідки, що настали, поведінку 
ОСОБА_6 , його ставлення до вчиненого, дані про його особу, думку потерпілих щодо міри покарання, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважав за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк в межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, яке він має відбувати реально, з чим погоджується і колегія суддів касаційного суду.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши вказаний вирок, в тому числі 
за апеляційною скаргою захисника в інтересах засудженого ОСОБА_6 , доводи якої є аналогічними доводам касаційної скарги засудженого, ствердив 
про правильність прийнятого рішення.
Апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні поданої апеляційної скарги захисника, навів в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення та підстави, на яких апеляційну скаргу визнав необґрунтованою. 
Постановлені у кримінальному провадженні судові рішення в частині визначення розміру та форми відбування покарання є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374, 419 КПК України, 
у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення. 
Покарання призначено ОСОБА_6 з урахуванням положень ст. 65 КК України, 
і підстав уважати таке покарання несправедливим через суворість колегія суддів касаційного суду не вбачає.
Таким чином, у ході перевірки матеріалів провадження колегія суддів не встановила підстав для задоволення касаційної скарги засудженого.
Разом із цим, з приводу доводів, наведених у касаційній скарзі потерпілого, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Частиною 2 ст. 374 КПК України передбачено, що в разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови в ньому, залишення його без розгляду, а також мотиви його вирішення та положення закону, якими керувався суд.
Однак, колегія суддів касаційного суду вважає, що в результаті розгляду цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 в цьому кримінальному провадженні суд першої інстанції проігнорував указані вимоги ч. 2 ст. 374 цього Кодексу, 
а також вимоги ст. 128 КПК України, відповідно до яких цивільний позов 
у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. 
Відповідно до ст. 129 цього Кодексу суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Залишення цивільного позову без розгляду можливе лише у випадку виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчиненого кримінального правопорушення (ч. 3 
ст. 129 КПК України), а також у разі неприбуття в судове засідання цивільного позивача (ч. 1 ст. 326 цього Кодексу).
Всупереч наведеному суд першої інстанції цивільний позов потерпілого 
ОСОБА_7 задовольнив частково, ухваливши стягнути на його користь: з ПрАТ «Європейський страховий альянс» - матеріальну шкоду; а з ТОВ «ГЕОРГАВТО» та ПрАТ «Європейський страховий альянс» - моральну шкоду. В іншій частині позовні вимоги потерпілого ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди залишив 
без розгляду.
Суд апеляційної інстанції, залишаючи апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 без задоволення, не звернув уваги на допущені місцевим судом порушення. Більш того, жодних відповідей на наведені доводи у апеляційній скарзі потерпілого ОСОБА_7 не надав, порушивши приписи ст. 419 КПК України.
Вказані порушення є істотними, а тому судові рішення щодо ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову потерпілого  ОСОБА_7 не можуть вважатися законними й обґрунтованими і на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК Україна підлягають скасуванню з призначенням у цій частині нового розгляду в суді першої інстанції 
в порядку цивільного судочинства.
З огляду на наведене касаційна скарга потерпілого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.
 
Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 14 липня 2022 року щодо ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 скасувати і в цій частині призначити новий розгляд у суді першої інстанції 
в порядку цивільного судочинства.
У решті постановлені судові рішення залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, 
є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:
 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                            ОСОБА_3