УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/154/23                                                                                                                                                      Головуючий у 1-й інст.  Полонець С.М. 
Категорія 37 Доповідач Борисюк Р. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року 

       Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Борисюка Р.М.,
суддів         Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників у м. Житомирі  цивільну справу №295/154/23 за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Бакуменка Сергія Васильовича на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06 лютого 2023 року, ухвалене під головуванням судді Полонцем С.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У січні 2023 року Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» (далі – ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», Товариство, Позивач) звернулось з даним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на їх користь 111178,73 грн страхового відшкодування та вирішити питання розподілу судових витрат.
Позов мотивований тим, що 03.02.2020 з вини ОСОБА_1 , у якої на момент дорожньо-транспортної пригоди був відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті чого власнику забезпеченого транспортного засобу була завдана матеріальна шкода. Договір страхування забезпеченого транспортного засобу укладено між ПП «Транс Логістік» та позивачем, який виплатив страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 114083,16 грн. Відповідач відмовилася сплатити позивачу вказану суму страхового відшкодування у позасудовому порядку.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06 лютого 2023 року позов задоволено та вирішено питання розподілу судових витрат.
У поданій апеляційній скарзі представник відповідача - адвокат Бакуменко С.В. просить судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити за безпідставністю та закрити провадження у справі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано вимог ч. 4 ст. 81 ЦПК України. Правила страхування розробляються страховиком для кожного виду страхування окремо і підлягають реєстрації в Уповноваженому органі при видачі ліцензії на право здійснення відповідного виду страхування (ч. 1 ст. 17 Закону України "Про страхування"). Позивачем були розроблені та зареєстровані в установленому законом порядку Правила добровільного страхування наземного транспорту (крім видачі ліцензії на право здійснення відповідного виду страхування (ч. 1 ст. 17 Закону України "Про страхування"). Позивачем були розроблені та зареєстровані в установленому законом порядку Правила добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного), розміщені на офіційному сайті страховика. Зазначає, що у разі наявності інших учасників ДТП, страховик, (в даному випадку Позивач) зобов`язаний запропонувати їм прийняти участь в огляді і повідомити їх про місце та час огляду рекомендованим листом чи телеграмою (п. 11.4.5 договору); А згідно з п. 11.4.6 цього ж договору, саме на страховика покладений обов`язок протягом 5 робочих днів з дня отримання письмового повідомлення про настання страхового випадку здійснити огляд пошкодженого ТЗ та/або вжити заходів для проведення незалежної експертизи. У відзиві на позовну заяву, представник Відповідача виклала всі свої заперечення і докази щодо неправомірності дій Позивача, щодо відсутності висновків проведеної експертизи, чи звіту про оцінку вартості завданого матеріального збитку експертом-оцінювачем, щодо незрозумілого бланку так званого Акту огляду КТЗ, який невідомо ким та за яких обставин було складено. 
Суд першої інстанції розмір заподіяної Позивачу шкоди визначив на підставі лише рахунку-фактури № ОК-000000939 від 18.02.2020, який не підтверджує виконання відновлюваних робіт для усунення пошкоджень транспортного засобу, отриманих саме внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, не врахував відсутність як доказу завданих матеріальних збитків які мають причинно-наслідковий зв`язок з конкретною дорожньо-транспортною пригодою висновку про оцінку шкоди, пов`язаної з цією дорожньо-транспортною пригодою. А відтак наведене дає підстави для висновку, що Позивачем не доведено розмір матеріальних збитків, що підлягають відшкодуванню у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу, враховуючи, що звіт про розмір матеріальної шкоди з урахуванням коефіцієнту зносу позивачем до суду як доказ не надано, а від проведення експертизи Позивач ухилився.
Суд першої інстанції належним чином не перевірив розміру заявлених Позивачем до стягнення з Відповідача збитків і не надав йому відповідної правової оцінки з урахуванням критеріїв визначення (обрахування) та стандартів доказування розміру збитків, а відтак Відповідач вважає що позовні вимоги є недоведеними, необґрунтованими та непідтвердженими наявними в матеріалах справи доказами, тому не підлягають задоволенню.
Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 24.03.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та 27.03.2023 справу призначено до розгляду.
У поданому відзиві Товариство, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки судом винесено законне та обґрунтоване рішення яке не підлягає скасуванню.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України (ч.1 ст. 368 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд мотивував своє рішення тим, що на момент ДТП у відповідачки був відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. І враховуючи, що вона є особою, відповідальною за заподіяну шкоду внаслідок ДТП, після виплати страхового відшкодування на користь ПП «Транс-Логістік», позивач набув право суброгації до відповідача у розмірі виплаченого страхового відшкодування. Суду не надано будь-яких доказів на спростування розміру спричиненого нею збитку, визначеного позивачем.
Колегія суддів погоджуються з такими висновками мотивуючи таким.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник, або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією.
Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.
Таким чином, правовідносини, що виникли між сторонами у спорі, є суброгацією (переходом прав від потерпілого до страховика після виплати страхового відшкодування).
Відповідно до ч.2 та ч.5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно пункту 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1161 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Як убачається із матеріалів справи та установлено судом 03.02.2020 на 125 км. + 400 м. а/д Київ-Чоп сталася дорожньо-транспортна пригода (далі– ДТП) за участю транспортних засобів: автомобіля марки «Mitsubishi», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобілем марки «MAN», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , зчеплений з напівпричепом «KOGEL», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 . Автомобіль відповідачки та напівпричіп отримали механічні пошкодження. Внаслідок ДТП власнику напівпричепа «KOGEL» була завдана матеріальна шкода.
Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 17.03.2020 по справі №295/1857/20 винною у вищезазначеній ДТП визнано ОСОБА_1 , яку притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. ст. 1224, 124 КУпАП.
На момент ДТП у відповідачки був відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Отже, враховуючи, що відповідачка є особою, відповідальною за заподіяний збиток внаслідок ДТП, після виплати страхового відшкодування на користь ПП «Транс-Логістік», позивач набув право суброгації до відповідачки у розмірі виплаченого страхового відшкодування.
16.07.2019 між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ПП «Транс Логістік» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №078 999/920/190001043, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням визначеним у Частині І договору наземним транспортним засобом та стаціонарно встановленим на ньому додатковим обладнанням (п. 3.1 Частини ІІ Договору страхування) (а.с.8-21).
Згідно умов договору, а також додатку №21 від 20.12.2019 до нього, були застраховані майнові інтереси страхувальника (ПП «Транс Логістік»), пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортними засобами, серед яких і – спеціалізований напівпричіп «KOGEL SIKT 24», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2012 року випуску – під номером 43 в таблиці додатку №21.
Зазначений напівпричіп належить ПП «Транс Логістік» згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 (а.с.64).
Відповідно до додатку №21 від 20.12.2019 до договору страхування, сторони погодили страхову суму для транспортного засобу «напівпричіп «KOGEL SIKT 24», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 » у розмірі 700000 грн. Строк дії цього договору по транспортним засобам, зазначеним у цьому додатку – з 26.12.2019 по 25.12.2020.
Пунктом 7 частини І Договору страхування погоджено територію дії договору: Україна. Знос при визначенні розміру страхового відшкодування не враховується.
Також установлено, що 10.02.2020 було здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу та зафіксовані його пошкодження, у томі числі і за допомогою фотознімків (а.с.48-54, 65-71). Вартість ремонту зазначеного причепа була визначена в сумі 114083,16 грн (а.с.72).
ПрАТ «УПСК» визнала подію страховим випадком, про що складено страховий акт №КАСКО/245/000/20/0025 від 10.04.2020 (а.с.73). ДТП відповідно до умов договору страхування є страховим випадком, із настанням якого виникає обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування.
10.04.2020 позивачем сплачено страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 114083,16 грн, що підтверджується платіжним дорученням №10913 (а.с.86).
Після повторно дослідження матеріалів страхової події, а саме наведений в Акті огляду колісного транспортного засобу від 10.02.2020 перелік виявлених пошкоджень напівпричепа «KOGEL», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , шляхом співставлення зафіксованих пошкоджень з фотографіями транспортного засобу після ДТП та на момент прийняття транспортного засобу на страхування, рахунком-фактурою №ОК-000000939 від 18.02.2020, позивачем було встановлено, що деталь «ліхтар задній правий» не має пошкоджень та в цілому відповідає тому вигляду, який вона мала до настання ДТП.

Тому, за вирахуванням вартості зазначеної запчастини вартість збитку визначена у розмірі 111178,73 грн.
Сторони Договору страхування погодили, що відповідно до п. 13.1.1.7. ч. II Договору страхування у разі настання страхового випадку Страхувальник зобов`язаний надати Страховику документи, що підтверджують вартість відновлювального ремонту, необхідного для відновлення пошкодженого застрахованого ТЗ, а саме: а) документи ремонтних підприємств (наряд-замовлення, калькуляції, рахунки), де буде здійснено відновлювальний ремонт ТЗ, Ь зазначенням переліку відновлювальних робіт, їх вартість, вартість деталей, що замінюються, і т.ін.; б) висновок незалежної експертизи, якщо вона замовлялась Страхувальником.
А відповідно до п. 14.1. ч. II Договору страхування розмір страхового відшкодування визначається виходячи з прямого розміру збитків, завданих Страхувальнику в результаті страхового випадку, на підставі даних огляду пошкодженого ТЗ, документів, зазначених у розділі 13 частини II цього Договору, що підтверджують розмір спричиненого збитку.
Згідно з п. 14.2.1. ч. II Договору страхування вартість відновлювального ремонту розраховується виходячи з цін на деталі, вузли, агрегати тощо та матеріали, що діяли на день страхового випадку.
При цьому, відповідно до п. 7 частини І та п. 14.2.2. частини II Договору страхування величина зносу на деталі /вузли/агрегати не враховується.
Отже, ПрАТ «УПСК», не було зобов`язане проводити незалежну автотоварознавчу експертизу з визначення вартості відновлювального ремонту та ще й з урахуванням фізичного зносу. Вартість збитку мала визначатися за рахунком СТО та без урахування зносу на деталі. Крім того, Законом України "Про страхування" теж не передбачено зобов`язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.
Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Вказані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17, від 03.07.2019 у справі № 910/12722/18.
Практика Верховного Суду під час розгляду справ за позовами Страховиків у порядку суброгації, тобто після виплати страхового відшкодування за договорами добровільного страхування (КАСКО), до винуватих у ДТП осіб та страховиків, які застрахували їх відповідальність теж виходить з того, що розмір збитку, який має відшкодовуватися може встановлюватися без урахування зносу, на підставі рахунку СТО. При цьому Страховик, який застрахував відповідальність винної у ДТП особи, має відповідно до норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961 відшкодувати Страховику по КАСКО вартість ремонту з урахуванням зносу, а різницю між вартістю ремонту без урахуванням зносу та вартість ремонту з урахування зносу має відшкодувати страховику по КАСКО винна у ДТП особа самостійно в силу норм ст. 1194 ЦК України.
При цьому у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691 цс 15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком (за полісом обов`язкового страхування) у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика (за полісом обов`язкового страхування) не виник обов`язок з відшкодування такої різниці.
Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема у постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18.

Із огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на його законність не впливають, а направлені виключно на переоцінку доказів, яким правильно надана оцінка судом першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
За приписами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Оскільки доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення суду не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.
Керуючись ст. ст. 258, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Бакуменка Сергія Васильовича залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06 лютого 2023 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                 Судді