Справа № 446/1318/22                                Головуючий у 1 інстанції: Костюк У.І. 
Провадження № 22-ц/811/309/23                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,
секретаря: Салати Я.І.
без участі сторін, розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою представника фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 – Каплі Аліни Степанівни на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 28 грудня 2022 року у справі за позовом фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2022 року позивач фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернулася до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 24 березня 2020 року о 01:30 год. в с. Дальнич Кам`янка-Бузького району Львівської області, мала місце ДТП, за участю транспортного засобу «Opel Kadett» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням відповідача та транспортного засобу «Opel Insignia Sports Tourer» д.н.з. НОМЕР_2 . Транспортні засоби внаслідок даного ДТП отримали пошкодження. У дорожньо-транспортній пригоді винним було встановлено водія автомобіля Opel Kadett» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 .
На момент ДТП автомобіль «Opel Kadett» д.н.з. НОМЕР_1 яким керував ОСОБА_2 , був застрахований в ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ.». 
ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» відшкодувало власнику «Opel Insignia Sports Tourer» д.н.з. НОМЕР_3 , витрати на ремонт автомобіля в сумі 45 000,00 грн., у зв`язку з цим в ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» виникло право зворотної вимоги (регресу) до ОСОБА_2 на суму 45 000,00 грн..
14 травня 2021 року між ФОП ОСОБА_3 та ТзОВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» укладено Договір №1/АК про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право грошової вимоги від ТзОВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» до ОСОБА_2 перейшло до ФОП ОСОБА_3 .. 
01 грудня 2021 року між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 було укладено Договір відступлення права вимоги №1/1/АК від 01 грудня 2021 року, відповідно до якого відбулося процесуальне правонаступництво у зв`язку із зміною кредитора у зобов`язанні, а саме зміни первісного кредитора - ФОП ОСОБА_3 на нового кредитора -правонаступника - ФОП ОСОБА_1 , тому звернулася до суду з даним позовом.
Враховуючи наведено, просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 45 000 (сорок п`ять тисяч) грн. 00 коп. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди і сплачений судовий збір та судові витрати.
Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 28 грудня 2023 року в задоволенні позовної заяви фізичної особи–підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовлено повністю.
Судові витрати у справі покладено на позивача.
Рішення суду оскаржив представник фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 – Капля Аліна Степанівна. Зазначає, що право регресної вимоги позивач набув на підставі договору про відступлення права вимоги, укладеного з Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай». Зазначає, що позивач як новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором №АО/0409603 від 4 травня 2019 року.
Звертає увагу, що набуття права вимоги до боржника про відшкодування шкоди в порядку регресу не суперечить ознакам та змісту договору цесії.
В апеляційній скарзі скаржник просить рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 28 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 06 квітня 2023 року, є дата складення повного судового рішення –13 квітня 2023 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 – Каплі Аліни Степанівни не підлягає до задоволення із наступних підстав.
Судом встановлено, що 24 березня 2020 року о 01:30 год. в селі Дальнич, Кам`янка-Бузького району Львівської області водій ОСОБА_2 керував автомобілем марки «Опель Кадет» д.н.з. НОМЕР_4 в стані алкогольного сп`яніння, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на припаркований автомобіль марки «Опель Insignia» д.н.з. НОМЕР_5 належний водію ОСОБА_4 .. Внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали технічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області у справі №446/267/20 від 15 квітня 2020 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124, 122-4 КУпАП та на підставі ст. 36 КУпАП застосовано до нього адміністративне стягнення у виді адміністративного штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200.00 грн. з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на один рік (а.с.7-8).На час розгляду справи вищевказана постанова суду не скасована, а тому є чинною.
Цивільно правова відповідальність транспортного засобу, яким керував ОСОБА_2 «Опель Кадет» державний реєстраційний номер НОМЕР_4 за договором №A00409603 від 04 травня 2019 року була застрахована в ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.»». (а.с. 5).
03 квітня 2020 року власник пошкодженого транспортного засобу «Opel Insignia Sports Tourer» д.н.з. НОМЕР_6 ОСОБА_4 звернувся до ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ.» із заявою про страхове відшкодування.
Відповідно до висновку №52 експертного автотоварознавчого дослідження за зверненням ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ.» вартість відновлювального ремонту автомобіля «Opel Insignia Sport Tourer CTDI 5dr 6MT» ідентифікаційний номер НОМЕР_7 реєстраційний номер НОМЕР_8 від виявлених при обстеженні 26 березня 2020 року його пошкоджень внаслідок ДТП 24 березня 2020 року, в цінах на вказану дату обстеження, без врахування (включення) ПДВ у вартості нових складових (запчастин), без (включення) ПДВ у вартості матеріалів та із середньостатистичною регіональною врахування вартістю ремонтно-відновлювальних робіт (ні з, ні без ПДВ), становить: 52540,46 грн. (п`ятдесят дві тисячі п`ятсот сорок гривень 46 коп.). Ринкова вартість автомобіля «Opel Insignia Sport Tourer CTDI 5dr 6MT» ідентифікаційний номер НОМЕР_7 реєстраційний номер НОМЕР_9 на 24 березня 2020 року до моменту пошкодження у ДТП, становить: 409610,52 грн. ( чотириста дев`ять тисяч шістсот десять гривень 52 коп.). Коефіцієнт фізичного зносу складових автомобіля «Opel Insignia Sport Tourer CTDI 5dr 6MT» ідентифікаційний номер НОМЕР_7 реєстраційний номер НОМЕР_9 на момент його пошкодження у ДТП 24 березня 2020 року, приймається для розрахунку у нульовому значенні: Е3 = 0,0. Вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля «Opel Insignia Sport Tourer CTDI 5dr 6MT» ідентифікаційний номер НОМЕР_7 реєстраційний номер НОМЕР_5 від виявлених при обстеженні 26 березня 2020 року його пошкоджень внаслідок ДТП 24 березня 2020 року, в цінах на вказану дату обстеження, без врахування (включення) ПДВ у вартості нових складових (запчастин), без врахування (включення) ПДВ у вартості матеріалів та із середньостатистичною регіональною вартістю відновлювальних робіт (ні з, ні без ПДВ) становить: 52540,46 грн. (п`ятдесят дві тисячі п`ятсот сорок гривень 46 коп.) (а.с. 16-41)
Згідно страхового акту № 20.0409603-2148 від 13 травня 2020 року та копії представленого позивачем розрахунку страхового відшкодування, сума страхового відшкодування становить 45 000 грн.(а.с.12).
На підставі вище вказаного страхового акту та розрахунку ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ.» переказало ОСОБА_4 суму страхового відшкодування у розмірі 45 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 7518 від 26 травня 2020 року (а.с. 13).
14 травня 2021 між товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» «Ю. Ес. Ан» та суб`єктом підприємницької відповідальності ФОП ОСОБА_3 був укладений договір 1/Ак про відступлення права вимоги, у відповідності до умов якого ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ.» передало ФОП ОСОБА_3 належні йому права вимоги, а ФОП ОСОБА_3 прийняв належні ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ.» права вимоги до боржників, вказаними у додатку № 1 до договір 1/Ак про відступлення права вимоги. Відповідно до додатку № 1 до договору 1/Ак про відступлення права вимоги ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ.» передало ФОП ОСОБА_3 право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_2 в сумі в сумі 45 000,00 грн.(44-51).
01 грудня 2021 між суб`єктом підприємницької відповідальності ФОП ОСОБА_3 та суб`єктом підприємницької відповідальності ФОП ОСОБА_1 був укладений договір 1/1/Ак про відступлення права вимоги, у відповідності до умов якого ФОП ОСОБА_3 передало ФОП ОСОБА_1 належні йому права вимоги до боржників, а ФОП ОСОБА_1 прийняв належні ФОП ОСОБА_3 права вимоги до боржників, вказаними у додатку № 1 до договір 1/Ак про відступлення права вимоги.
Відповідно до додатку № 1 до договору 1/1/Ак про відступлення права вимоги ФОП ОСОБА_3 передало ФОП ОСОБА_1 право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_2 в сумі в сумі 45 000,00 грн.(52-59).
З виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем з основним видом економічної діяльності «69.10 Діяльність у сфері права» (а.с. 59).
Постановляючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позову, суд виходив з тих підстав, що позивачем не надано належним, допустимих та достатніх доказів, які б дали змогу дійти висновку про наявність законних підстав для стягнення з відповідача на його користь збитків в порядку регресу.
З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних причин.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).
Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
При цьому, Велика Палата Верховного Суду по справі № 465/646/11 (постанова від 31 жовтня 2018 року) зазначила, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до ч.1 ст. 985 ЦК України страховиком є юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності.
Вимоги, яким повинні відповідати страховики, порядок ліцензування їх діяльності та здійснення державного нагляду за страховою діяльністю встановлюються законом.
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Так, відповідно до ст.1 вищезазначеного Закону страховики - це страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України "Про страхування";
Відповідно до ст.38 вказаного Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду , якщо він, зокрема, керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та/або не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.
З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом мати статус страховика та надавати страхові послуги, оскільки такі надаються лише юридичними особами, які спеціально створені для здійснення страхової діяльності та одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності.
Як вбачається з встановлених судом обставин, з укладенням договору про відступлення права вимоги за договором, відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, який є юридичною особою, спеціально створеною для здійснення страхової діяльності та такою, що одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності, між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , та договору між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , який в силу Закону не є страховиками і не може надавати страхові послуги згідно з наведеними нормами права.
Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 979 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі договору страхування, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, страховик- юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності.
Аналогічна позиція вже висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року в кредитних правовідносинах щодо кредитодавця, яким може бути банк або інша фінансова установа, до яких в силу закону не відноситься фізична особа (справа № 909/968/16).
Таким чином, доводи скаржника, що ФОП ОСОБА_1 на підставі договору відступлення права вимоги набув права кредитора і має право на відшкодування страхової виплати з ОСОБА_2 в порядку регресу не засновані на законодавстві.
Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частинами 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Як зазначено у частині 1 статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно – правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, – із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача».
Проте, позивачем, ФОП ОСОБА_1 , не доведено належним чином підстави позову, а саме, наявність законних підстав для переходу права регресної вимоги від страхової компанії до позивача, ФОП ОСОБА_1 та набуття нею статусу страховика.
Так, Верховний Суд у постанові від 21 вересня 2019 року у справі №521/10891/15 (провадження №61-26689св18) дійшов висновку про те, що «на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як вже зазначено вище, право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи.
Це випливає із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно з якими зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.
В цілому, як за змістом статті 1191 ЦК України так і за змістом статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування», йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим – третьою особою. Водночас ці норми встановлюють різний порядок виникнення прав вимоги до винної особи у деліктному зобов`язанні.
Так, суброгація регулюється статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України, а регрес – статтею 1191 ЦК України.
Такі правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі №910/2603/17 (провадження №12-134гс18)».
Верховний Суд у постанові від 24 березня 2021 року у справі №523/3212/19 (провадження №61-12680св20) зробив такий правової висновок: «У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.
Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.
Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавана шкоди (відповідача) з відшкодування останньої».
За договором 1/АК про відступлення права вимоги від 14 травня 2021 відбулася заміна кредитора у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а саме ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ.»», яка є юридичною особою, спеціально створеною для здійснення страхової діяльності та такою, що одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності, на фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 , який в силу Закону не є страховиком та не може надавати страхові послуги згідно з наведеними нормами права. ФОП ОСОБА_3 не є юридичною особою яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на страхові послуги (страхова організація) і не може мати статус страховика, а відступлення права вимоги в даному випадку суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 979 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі договору страхування, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, страховик юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності.
Відтак, ФОП ОСОБА_1 не набуло права вимоги на підставі договору 1/1/Ак про відступлення права вимоги, укладеного 01 грудня 2021 року між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 .
Таким чином, твердження позивача, що ФОП ОСОБА_1 на підставі договору № 1/1/АК відступлення права вимоги набув права кредитора і має право на відшкодування страхової виплати з відповідача ОСОБА_2 в порядку регресу, не ґрунтуються на вимогах законодавства.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ.
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відступлення права вимоги страховика, яким є ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ.» можливе лише особі, яка відповідає вимогам, передбаченим ч.1 ст. 984 ЦК України. Доказів належності ФОП ОСОБА_3 , а в подальшому позивача ФОП ОСОБА_1 до осіб, які вправі займатися страховою діяльністю, ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не надано.
Аналізуючи зазначені норми процесуального та матеріального права, правові висновки Верховного Суду, застосовуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, роз`яснення Верховного Суду України, з`ясовуючи наведені обставина справи, що мають значення для правильного вирішення спору, наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що ФОП ОСОБА_1 не є юридичною особою, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на страхові послуги (страхова організація) і не може мати статус страховика, отже вимоги ФОП ОСОБА_1 про те, що на підставі договору відступлення права вимоги вона набув права кредитора і має право на відшкодування страхової виплати з ОСОБА_2 в порядку регресу чи суброгації, не ґрунтуються на вимогах законодавства.
Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Доводи апеляційної скарги представника фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 – Каплі Аліни Степанівни жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 28 грудня 2022 року залишити без змін.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 – Каплі Аліни Степанівни залишити без задоволення.
Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 28 грудня 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 13 квітня 2023 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.