У х в а л а  
 
12 квітня 2023 року
м. Київ
 
справа №495/7864/20
провадження № 61-4381ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,                   Стрільчука В. А., 
 
розглянув касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 - Олійника Романа Володимировича на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 жовтня                2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року в справі за позовом моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою,
 
В с т а н о в и в:
 
У грудні 2021 року представник позивача моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської областіз позовом до                     ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму сплаченого відшкодування в розмірі 100 000,00 грн, витрати на встановлення розміру збитку в розмірі 1 918,00 грн, суму сплаченого судового збору в розмірі 2 102,00 грн.
 
Позов обґрунтовано тим, що вина відповідача у скоєнні ДТП підтверджується постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 вересня 2019 року. На дату скоєння цієї дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, а заподіяна останнім шкода не була відшкодована потерпілій особі. На підставі заяви ОСОБА_3 до МТСБУ про відшкодування шкоди останньому було сплачено 100 000,00 грн, крім того МТСБУ понесло витрати на встановлення розміру збитку, які складають 1918,00 грн. Підставами позову позивач зазначив ст. ст. 22, 38, 41 п. 41.1 п.п. а Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1191 ЦК України.
 
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 жовтня 2022 року позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентованою виплатою - задоволено.
 
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму сплаченого відшкодування у розмірі 100 000,00 грн, витрати, понесені на встановлення розміру збитку, в сумі 1 918,00 грн. 
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Постановою Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Олійник Р. В. залишено без задоволення, а рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 жовтня 2022 року без змін.
Судові рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, з матеріалів справи вбачається наявність вини відповідача ОСОБА_1 в скоєнні                  ДТП та здійснення МТСБУ регламентної виплати власнику пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «NISSAN» державний номерний знак НОМЕР_1 . Страхова компанія здійснивши регламентну виплату, відповідно до закону, має право на стягнення з винної особи цієї суми та відшкодування витрат, понесених нею для встановлення збитків та судового збору.
 
28 березня 2023 року представник ОСОБА_1 - Олійник Р. В. (далі - представник) звернувся до Верховного Суду через систему «Електронний суд» з касаційною скаргою на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 жовтня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року.
У касаційній скарзі представник просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 жовтня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від                          15 лютого 2023 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Дослідивши касаційну скаргу представника, Верховний Суддійшов висновку про відмову у відкритті провадження з огляду на таке.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:                    а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); справи про розірвання шлюбу;  справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щовиникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
 
Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на                1 січня 2023 року становить 2 684,00 грн.
Згідно з пунктами 1, 10 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову в справах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, а ціна позову у справах, у яких заявлено кілька самостійних вимог, визначається загальною сумою всіх вимог.
 
Як убачається з матеріалів касаційного провадження предметом позову є стягнення суми сплаченого відшкодування в розмірі 100 000,00 грн та витрат на встановлення розміру збитку в розмірі 1 918,00 грн.
 
Ціна позову в даній справі становить 101 918,00 грн (100 000,00 грн +                       1 918,00 грн), яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 100 =                      268 400,00 грн).
 
Отже зазначена справа є малозначною у силу пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у малозначній справі судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом              2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Разом із цим, у касаційній скарзі представник посилається на обставини, передбачені підпунктами а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки стосується інституту набуття, збереження майна без достатньої правової підстави і реалізації права особи на судовий захист, що віднесено національним законодавством до основоположних прав і свобод людини. 
Верховний Суд звертає увагу, що фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики означає, що заявник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.
Формальне зазначення заявником, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, не є обґрунтуванням обставин, передбачених підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Крім того, посилання представника на застосування судами першої та апеляційної інстанцій норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду є підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, але не є доводом, який в розумінні підпунктів а)-г) пункту 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу підтверджує наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт                  8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Зазначене відповідає Рекомендації № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
З урахуванням указаного, оскільки представник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
 
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
У х в а л и в:
                                                                                                                                      
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - Олійника Романа Володимировича на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 жовтня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року в справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                          В. М. Ігнатенко

                                                                                                                      С. О. Карпенко

                                                                                                                      В. А. Стрільчук