ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

05 квітня 2023 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 748/2257/22
Головуючий у першій інстанції - Кухта В. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/549/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.,
суддів:  Мамонової О.Є., Онищенко О.І., 
із секретарем - Шкарупою Ю.В., 
учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12 січня 2023 року (місце ухвалення - м. Чернігів, дата складання повного тексту судового рішення - 16.01.2023) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту відсутності реєстрації шлюбу,
                                          В С Т А Н О В И В :
У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту відсутності реєстрації шлюбу
В обґрунтування посилалась, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим вона звернулась до Чернігівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . 
Вказує, що у березні 2021 року вона отримала позовну заяву від співмешканки батька ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на 3/4 частини житлового будинку, з них на 1/4 як за спадкоємцем за законом після померлого ОСОБА_3 та на 1/2 як частку у майні колишнього колгоспного двору, в якому посилалась, що є дружиною її померлого батька ОСОБА_3 та на підтвердження надала копію свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 20.05.1989 серії НОМЕР_1 . 
Як зазначає позивачка, згідно вказаного свідоцтва 20.05.1989 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали шлюб, який був зареєстрований відділом РАГС Кировського району Ленінград (нині м. Санкт-Петербург). 
На переконання позивачки, зазначене свідоцтво про шлюб є недійсним, оскільки її батько ніколи не їздив до м. Санкт-Петербургу, а тому і шлюбу зі ОСОБА_2 він не укладав. 
За доводами позову, рішенням Чернігівського районного суду від 05.09.2022 по справі № 748/490/21 визнано за ОСОБА_2 право власності на 3/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , них на 1/4 як за спадкоємцем за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_3 та на 1/2 як частку у майні колишнього колгоспної двору. Вказане рішення суду оскаржено в апеляційному порядку і наразі перебуває на розгляді.
Також зазначає, що згідно відповіді на запит нотаріуса від 23.09.2021 №021-97800005-И00524, Відділом запису актів цивільного стану Кировського району Комітету по справам записів актів цивільного стану Російської Федерації, м. Санкт-Петербурга зазначено, що в архіві вказаного відділу запис актів цивільного стану про укладення шлюбу між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 відсутній. 
Крім цього, у квітні 2021 року вона особисто зверталась до Чернігівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) з запитом про отримання інформації щодо актового запису реєстрації шлюбу між її батьком та відповідачкою по справі, на який отримала відповідь про те, що запис актів цивільного стану Кировського району Комітету по справам записів актів цивільного району стану Російської Федерації, м. Санкт - Петербург від 24.09.2021 щодо реєстрації шлюбу ОСОБА_3 зі ОСОБА_2 , відсутній. 
Тому, на переконання позивачки, надане ОСОБА_2 свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 20.05.1989, видане відділом РАЦСу Кировського району м. Ленінграда, є не справжнім, а наявність шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 спростовується повідомленнями Відділу записів актів цивільної стану Кировського району м. Санкт-Петербурга Комітету по справах записів акт цивільного стану від 23.09.2021 та від 24.09.2021 про відсутність актового запису цивільного стану про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
У позові ОСОБА_1 просить встановити факт відсутності укладення та реєстрації шлюбу 20.05.1989, що проводився відділом РАГС Кировського району м. Ленінград (нині м. Санкт-Петербург) між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Рішенням Чернігівського районного суду від 12.01.2023 в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту відсутності реєстрації шлюбу, відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні вимог, суд першої інстанції послався, що між сторонам існує спір щодо спадщини після померлого, та враховуючи той факт, що встановлення факту відсутності укладення та реєстрації шлюбу не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом, та його встановлення фактично пов`язується з наступним вирішенням спору про право на спадщину, суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволенні позову відсутні. 
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Чернігівського районного суду від 12.01.2023 і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
За доводами скарги оскаржуване рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що підставою подання позову про встановлення факту відсутності реєстрації шлюбу стало подання позову ОСОБА_2 до суду про визнання права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_1 . Рішенням суду у цій справі позов ОСОБА_2 задоволено, визнано за ОСОБА_2 право власності на 3/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , них на 1/4 як за спадкоємцем за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_3 та на 1/2 як частку у майні колишнього колгоспної двору. Вказане рішення суду оскаржено в апеляційному порядку і наразі перебуває на розгляді Чернігівського апеляційного суду.
Наголошує, що твердження ОСОБА_2 про перебування у зареєстрованому шлюбі з покійним батьком ОСОБА_3 не відповідають дійсності, оскільки батько жодного разу не виїжджав до м. Ленінград, а надане ОСОБА_2 свідоцтво про реєстрацію шлюбу спростовується повідомленням Відділу записів актів цивільного стану Кировського району м. Санкт-Петербургу від 27.04.2021  та від 24.09.2021 про відсутність актового запису цивільного стану між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Також заявниця стверджує, що від встановлення факту відсутності реєстрації шлюбу залежить виникнення або зміна її майнових прав, пов`язаних зі спадковими відносинами, крім цього, законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Як зазначає заявниця, у справі № 748/490/21 за позовом  ОСОБА_2 не було предметом розгляду питання щодо встановлення наявності чи відсутності реєстрації шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а іншим способом неможливо підтвердити відсутність шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України  учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до суду подано не було.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.
Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть (а.с. 8). 
Як убачається з матеріалів справи, а саме копії спадкової справи № 543/2020 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с. 26-35), 04.11.2020 ОСОБА_1 як дочка спадкодавця звернулась із заявою про прийняття спадщини за законом. 
За матеріалами спадкової справи, державний нотаріус листом від 01.12.2020 за вх. 2114/02-14, повідомив ОСОБА_1 про відсутність можливості видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки відсутній документи, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомості. 
У підтвердження родинних відносин ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_3 в матеріалах справи наявна копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 04.07.1986 року та Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00009879905 від 21.12.2011 року (а.с. 9, 29).
Також встановлено, що  02.02.2021 із заявою про прийняття спадщини за законом звернулась дружина спадкодавця ОСОБА_2 . Державний нотаріус листом від 12.02.2021 за № 241/02-14, повідомив ОСОБА_2 про відсутність можливості видати свідоцтво про право на спадщину на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, оскільки відсутній документ, що посвідчує право власності на майно, в якому б була визначена частка житлового будинку (а.с. 31, 33 зворот - 34). 
Перебування у шлюбі померлого ОСОБА_3 зі ОСОБА_2 підтверджується копією свідоцтва про укладання шлюбу серії НОМЕР_1 від 20.05.1989 (а.с. 5, 32 зворот). 
Згідно довідок Боромиківського старостинського округу Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, зокрема: від 16.10.2020 № 01-23/528; від 12.01.2021 № 01-23/24 та від 15.02.2021 01-23/59 (а.с.27, 32,33), ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , та разом з ним була зареєстрована та проживала дружина - ОСОБА_2 , які вели спільне господарство. 
27.04.2021 державний нотаріус Чернігівської районної державної нотаріальної контори звернулась листом до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) з проханням про надання правової допомоги в одержанні копії актового запису про укладення шлюбу, який було зареєстрован0 20.05.1989 відділом РАЦС Кіровського району міста Ленінград, Російська Федерація, між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 34 зворот).
Згідно відповіді Відділу ЗАГС Кировського району Комітету по справам записів актів громадянського стану від 23.09.2021, запис акту громадянського стану про укладення шлюбу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відсутній (а.с. 35). 
Згідно повідомлення Відділу запису актів цивільного стану Кировського району Комітету по справам запису актів цивільного стану від 29.09.2021 запис акту цивільного стану реєстрації шлюбу за період з 01.01.1989 по 31.01.1989 між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 відсутній (а.с. 6).
Крім того, судом встановлено, що рішенням Чернігівського районного суду від 05.09.2021 у справі № 748/490/21 визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 3/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з них на 1/4 як за спадкоємцем за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_3 та на 1/2 як частку у майні колишнього колгоспного двору. 
Відмовляючи у задоволенні вимог, суд першої інстанції послався, що між сторонам існує спір щодо спадщини після померлого, та враховуючи той факт, що встановлення факту відсутності укладення та реєстрації шлюбу не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом, та його встановлення фактично пов`язується з наступним вирішенням спору про право на спадщину, суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволенні позову відсутні. 
З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи наступне.
Частиною другою статті 8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян, на підставі Конституції України гарантується.
У частині першій та другій статті 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу;сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 ЦК України.
У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).
Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17).
Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.
Якщо право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (пункт 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 331/6927/16-ц,провадження № 14-651цс18).
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених права бо інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними (пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»)
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.
Зі змісту ч. 2 ст. 315 ЦПК України вбачається, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. 
Звертючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила встановити факт відсутності укладення і реєстрації шлюбу  між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для реалізації своїх спадкових прав після смерті батька, ОСОБА_1 .
Перевіряючи аргументи скарги, апеляційний суд враховує наступне.
У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
-  факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
-  встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. 
Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
-  заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
-   чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту своїх прав як спадкоємця після смерті ОСОБА_3 .
Апеляційний суд також враховує, що оскільки задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту відсутності укладення та реєстрації шлюбу між померлим ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не призведе до поновлення спадкових прав позивачки, а тому вказані вимоги не є ефективним способом захисту, оскільки, навіть у разі задоволення, потребуватимуть додаткових заходів судового втручання.
Крім того, апеляційний суд враховує, що на розгляді Чернігівського районного суду перебувала цивільна справа № 748/490/21 за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади в особі Боромиківського старостинського округу Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_1 про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 . Так, рішенням Чернігівського районного суду від 05.09.2022 визнано за ОСОБА_2 право власності на 3/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з них на 1/4 як за спадкоємцем за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1   чоловіка ОСОБА_3 та на 1/2 як частку у майні колишнього колгоспного двору.
Зазначене рішення суду переглянуто в апеляційному порядку і постановою Чернігівського апеляційного суду від 27.03.2023 рішення Чернігівського районного суду від 05.09.2022 скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_2   про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, відмовлено.
Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування  судового рішення.
Апеляційна скарга не містить обґрунтованих доводів, підтверджених належними і допустимими доказами, що унеможливлює оцінити такі докази судом, як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин з якими позивачка і пов`язує наявність підстав для задоволення її позову, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 
                                     П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12 січня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.
Повний текст судового рішення складено 06.04.2023.

  Головуючий                                                        Судді :