Справа № 132/3041/20
Провадження № 22-ц/801/604/2023
Категорія: 48
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ставнійчук С. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 травня 2023 року	Справа № 132/3041/20	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого  Ковальчука О. В.,
суддів: Сала Т. Б., Якименко М.М.,
за участі секретаря Луцишина О. П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення майнової шкоди, 
за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 22 вересня 2022 року у м. Калинівці суддею цього суду Ставнійчук С.В., дата складання його повного тексту не відома, 
В С Т А Н О В И В:

       У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про стягнення майнової та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 07 червня 2013 року він разом із своєю дружиною ОСОБА_2 придбав житловий будинок площею 60,5 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який на той час був у повністю придатному стані для використання за цільовим призначенням.
26 вересня 2017 року близько 21 год. 46 хв. в районі 6 поста 111 майданчика зберігання боєприпасів військової частини НОМЕР_1 розпочалися неконтрольовані вибухи боєприпасів. 
28 вересня 2017 року комісією Мізяківської сільської ради складено акт обстеження об`єктів соціальної сфери, житлових та господарських будівель, в якому засвідчено факт руйнування вказаного будинку, а саме: у будинку були вибиті вікна з рамою розміром 1, 2 х 0,8 та розкололась хата.
02 жовтня 2017 року комісією Мізяківської сільської ради складено акт огляду майна, що розташоване за вказаною адресою. Внаслідок вибухів зафіксовані такі пошкодження, а саме: вибиті вікна з рамами в кількості 4 шт., розмірами 1,2 х 1 м, пошкоджені вікна ганку в кількості 3 шт., розмірами 1,5 м х 80 м, веранда дала дві тріщини і відійшла від будинку (ремонту не підлягає), будинок дав тріщину в основі (розколовся), облетіла штукатурка, коньки на даху зрушені з основи. Будинок потребує капітального ремонту.
02 жовтня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до філії «Вінницький проектний інститут» Державного підприємства Міністерства оборони України «Центральний проектний інститут» (далі - філія «Вінницький проектний інститут» ДП МОУ «ЦПІ») для обстеження даного будинку і складання дефектного акту. За результатами обстеження спеціалістами даного державного підприємства того ж дня був складений акт, у якому зазначено, що вказаний будинок після вибухів на арсеналі перебуває в аварійному стані і подальша його експлуатація не допускається. У зв`язку з цим була складена кошторисна документація з приводу вартості розбирання аварійного будинку, що становить 49 563 грн. 
26 жовтня 2017 року ОСОБА_2 зверталась до голови Мізяківської сільської ради із заявою про придбання житла за рахунок коштів, виділених із державного бюджету, однак у зв`язку із відсутністю коштів у задоволенні заяви було відмовлено. 
Як вказує позивач, 01 грудня 2017 року йому повідомили про необхідність прибуття до Калинівської районної державної адміністрації для підписання акту обстеження пошкоджень будівлі, що проводився ФОП « ОСОБА_3 » без участі власників будинку. Було складена також кошторисна документація вартості аварійно-відновлювальних робіт, що становить 37 522 грн. Після ознайомлення з актом позивачем були викладені зауваження в письмовій формі про те, що будинок є аварійним і в подальшому його експлуатація не допускається.
Відповідно до листа Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №7/15.3/10900-18 від 17 жовтня 2018 року щодо зміни вартості будівельних робіт, продукції промислового виробництва та опосередкованої вартості будівництва об`єктів соціального призначення станом на 01 жовтня 2018 року опосередкована вартість будівництва об`єктів соціального призначення, які споруджуються на території України (з урахуванням ПДВ) зокрема будинків садибного типу з господарськими будівлями складає 19 101 грн. за 1 кв.м. загальної площі. Розбирання аварійного будинку згідно з кошторисною документацією, наданою філією «Вінницький проектний інститут» ДП МОУ «ЦПІ», складає 49 563 грн. Отже загальна сума будівельно-відновлювальних робіт будинку площею 60,5 кв.м (з урахуванням демонтажу) становить 1 205 173 грн. 50 коп. 
Пославшись на викладене, ОСОБА_1 з урахуванням його відмови від позову в частині стягнення моральної шкоди, просив суд стягнути з відповідача майнову шкоду в розмірі 1 205 173 грн. 50 коп. 
Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 22 вересня 2022 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 1 034 087 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат щодо судового збору.
Не погодившись із ухваленим рішенням, військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи,  недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також на неправильне застосування норм матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивач зазначив, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, а тому просить апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 02 вересня 1989 року було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 02 вересня 1989 року (а.с.51, том 1).
За ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 07 червня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Майбородою Г.П., зареєстрованого в реєстрі за № 992 за наявності нотаріально посвідченої згоди чоловіка ОСОБА_1 на його укладення, зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 60,5 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.41-44, том 1). 
ОСОБА_2 на підставі довіреності від 17 вересня 2020 року, посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М., уповноважила ОСОБА_1 бути її представником з питань відшкодування збитків - вартості відновлювально- будівельних робіт, завданих внаслідок надзвичайної ситуації, що сталася по АДРЕСА_1 та представляти її інтереси в тому числі в усіх судах, вести від її імені справи в суді з усіма правами, наданими позивачу, зокрема на пред`явлення позову (а.с.54, том 1). 
Розпорядженням Кабінету Міністрів України №667-р від 27 вересня 2017 року «Про виділення коштів для будівництва та придбання житла мешканцям, які потребують відселення з аварійних житлових будинків та здійснення заходів з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації, що склалася 26 вересня 2017 року у м. Калинівка Вінницької області» Вінницькій обласній державній адміністрації було виділено 100 000 грн. для будівництва та придбання житла мешканцям, які потребують відселення з аварійних житлових будинків, та здійснення заходів ліквідації наслідків надзвичайної ситуації, що сталась 26 вересня 2017 року (а.с. 8, том 1). 
28 вересня 2017 року комісією Мізяківської сільської ради Калинівського району Вінницької області складено акт обстеження об`єктів соціальної сфери, житлових та господарських будівель, в якому засвідчено факт руйнування будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: у будинку були вибиті вікна з рамою розміром 1, 2 х 0,8 та розкололась хата (а.с. 9, том 1).
29 вересня 2017 року комісією Мізяківської сільської ради Калинівського району Вінницької області складено акт обстеження руйнування будівлі в результаті надзвичайної ситуації, що розташована за вказаною адресою, в якому зафіксовані пошкодження та необхідні відновлювальні роботи, з яким не погодилась ОСОБА_2 та виклала свої письмові зауваження щодо акта (а.с.34, том 1).
02 жовтня 2017 року комісією Мізяківської сільської ради Калинівського району Вінницької області складено акт огляду майна, що розташоване за вищезгаданою адресою. Внаслідок вибухів зафіксовані такі пошкодження: вибиті вікна з рамами в кількості 4 шт., розмірами 1,2 х 1 м, пошкоджені вікна ганку в кількості 3 шт., розмірами 1,5 м х 80 м, веранда дала дві тріщини і відійшла від будинку (ремонту не підлягає), будинок дав тріщину в основі (розколовся), облетіла штукатурка, коньки на даху зрушені з основи. Будинок потребує капітального ремонту (а.с. 10, том 1).
02 жовтня 2017 року ОСОБА_2 звернулася із заявою до Голови комісії по відшкодуванню завданих збитків внаслідок вибуху на арсеналі в м. Калинівка Вінницької області про прийняття рішення про виплату компенсації завданої шкоди (а.с. 11, том 1).
На підставі договору від 02 жовтня 2017 року за №41/2017, укладеного між ОСОБА_2 та філією «Вінницький проектний інститут» ДП МОУ «ЦПІ», була складена кошторисна документація розбирання аварійного будинку на суму 49 563 грн., а також складено акт обстеження стану конструкцій даного будинку на предмет можливої подальшої експлуатації після вибухів боєприпасів на арсеналі, затверджений сільським головою ОСОБА_4 , згідно з яким рік побудови будинку – 1937 з подальшою реконструкцією у 1952 та 1957 роках. Після вибухів на арсеналі наявні такі пошкодження, а саме: вибиті чотири вікна з рамами розміром 1,2 м х 1 м (відновленню не підлягають), стіни веранди дали дві великі тріщини та відкололися від будинку (потребують зносу), пошкоджені три вікна веранди розміром 1,5 м х 0,8 м, відірвані від основи, розбиті шибки (потребують заміни при зносі веранди); будинок дав тріщину в основі фронтальної стіни і фактично розколовся на дві частини, коньки на даху зрушені з основи (розриви цементної скріпляючої суміші потребують заміни), місцями по всьому будинку пошкоджене зовнішнє оздоблення (штукатурка з фрагментами глини та дерева обсипалась). Комісія дійшла висновку, що будинок після вибуху на арсеналі перебуває в аварійному стані і подальша його експлуатація не допускається (а.с.13-27, том 1).
ФОП « ОСОБА_3 » було складено дефектний акт без дати щодо аварійно-відновлювальних робіт індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 та зведений кошторисний розрахунок вартості будівництва станом на 17 жовтня 2017 року в розмірі 48 131 грн. (а.с. 2-39, том 2).
26 жовтня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до голови Мізяківської сільської ради Калинівського району Вінницької області із заявою про прийняття рішення на сесії сільської ради про придбання житла за рахунок коштів, виділених з державного бюджету на ліквідацію наслідків надзвичайної події за цінами регіону (а.с.28, том 1). 
02 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Калинівської районної державної адміністрації про внесення будинку, що розташований за вищезгаданою адресою, в списки на відбудову та відшкодування завданих збитків (а.с.29, том 1).
14 грудня 2017 року ОСОБА_2 знову звернулася із заявою до Калинівської районної державної адміністрації у якій просила внести даний будинок в списки на відбудову та скласти за її участю та участю спеціалістів філії «Вінницький проектний інститут» ДП МОУ «ЦПІ» реальний кошторис на аварійно-відновлювані роботи (а.с. 32-35, том 1).
З копії рішення 17 сесії 7 скликання Мізяківської сільської ради Калинівського району Вінницької області від 23 грудня 2017 року №327 вбачається, що у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відшкодування збитків на відбудову будинку було відмовлено, оскільки даний будинок старий та ще до вибухів потребував капітального ремонту (а.с. 225-226, том 1).
28 грудня 2020 Калинівською районною державною адміністрацією надано відповідь, що за результатами звернень ОСОБА_2 до голови Калинівської районної державної адміністрації 02 листопада 2017 року та від 14 грудня 2017 року відповідно до листа Мізяківської сільської ради та реєстраційно-контрольної картки № 0203005 їй надано інформацію в усній формі (а.с. 147-148, том 1).
Згідно листу-відповіді Відділу містобудування, архітектури та житлово-комунальних послуг Калинівської районної державної адміністрації від 28 жовтня 2019 року №01-13-898 вбачається, що належний ОСОБА_2 будинок дійсно постраждав унаслідок вибухів боєприпасів на військових складах у м. Калинівці при надзвичайній ситуації з 26 вересня 2017 року по 27 вересня 2017 року. За результатами акту обстеження стану житлового будинку від 27 вересня 2017 ФОП « ОСОБА_3 було виготовлено кошторис «Аварійно-відбудовні роботи житлового будинку по АДРЕСА_1 » загальною кошторисною вартістю 48 131 грн. Однак заявниця не погодилась із переліком робіт та загальною кошторисною їх вартістю. Враховуючи громіздку процедуру обстеження житлових будинків, виготовлення необхідної проектно-кошторисної документації та її погодження і затвердження Мінрегіоном України, практичну відсутність підрядних будівельних організацій та стислі терміни виконання будівельних робіт згідно бюджетного законодавства, роботи по цьому житловому будинку у 2017 році не проводились і залишок виділених Кабінетом Міністрів України коштів на ліквідацію наслідків надзвичайної ситуації було повернуто до Державного бюджету України. Разом з тим, за результатами численних оглядів будинку можна зробити висновок, що наявні тріщини та деформації стін фундаментів будинку можуть бути наслідком його довготривалої експлуатації, враховуючи його рік побудови. Житловий будинок на момент оглядів був у незадовільному стані без видимих ознак проживання у ньому (а.с.150-151, том 1).
У висновку судової будівельно-технічної експертизи від 07 квітня 2021 року № СЕ-19-/102-20/17872 БТ вказано, що технічний стан будинку, який розташований по АДРЕСА_1 станом на момент проведення експертизи характеризується як «аварійний» та непридатний для подальшої експлуатації і проживання у ньому. Вартість демонтажних та будівельно-відновлювальних робіт у даному регіоні з врахуванням матеріалів, затрат і виготовлення проектно-кошторисної документації згідно зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва станом на момент проведення експертизи становить 1 034 087 грн. Технічною причиною пошкоджень житлового будинку з урахуванням натурного обстеження об`єкта дослідження та акту обстеження стану конструкцій житлового будинку від 02 жовтня 2017 року, є вибухи та наслідки вибухів, що сталися 26 вересня 2017 року на 48 Арсеналі Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ). На момент проведення експертизи виявлено такі пошкодження даного житлового будинку, які виникли внаслідок вибухів, а саме: вертикальні тріщини на поверхні фундаменту; вертикальні та похилі наскрізні тріщини на цегляній кладці (зовнішніх стін); відшарування штукатурки цоколя; відшарування штукатурки всередині приміщень будинку; в місцях оголення дерев`яних конструктивних елементів зовнішніх стін розшарування деревини; на поверхі перекриття наявні тріщини; в місцях примикання веранди до житлового будинку візуально спостерігаються розколи на фасадних частинах веранди, які утворені протяжністю від перекриття до землі, включаючи фундамент, таким чином тріщини призвели до відколу від будинку; пошкоджено віконні прорізи, які відновленню не підлягають; по периметру будинку пошкоджене зовнішнє та внутрішнє оздоблення; покрівля з азбестоцементних листів мають характерні просідання та втратили свої технічні характеристики; в прибудові перекриття частково обвалилось (т.1 а.с.162-185).
За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України одним зі способів захисту є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Згідно із ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
За ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).
Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №243/10982/15-ц, постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №233/1210/17, від 05 лютого 2021 року у справі №640/17130/17.
Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.
Ч. 2 ст. 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» передбачено, що Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.
Військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України (ст. 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України»).
Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України» земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування.
Згідно з ч. 1 ст. 137 ГК України правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).
За приписами ст. 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, а також за шкоду і збитки, заподіяні довкіллю, правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором. Військова частина як суб`єкт господарської діяльності за своїми зобов`язаннями відповідає коштами, що надходять на її рахунок по відповідних статтях кошторису (крім захищених статей), а в разі їх недостатності відповідальність за зобов`язаннями військової частини несе Міністерство оборони України. 
У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправності поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини.
За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. При цьому доведення наявності і обґрунтування розміру шкоди покладається на позивача, який повинен довести, що: заподіяна шкода сталася внаслідок неправомірних дій (бездіяльності) відповідача і тільки такі дії (бездіяльність) стали єдиною і достатньою причиною заподіяння шкоди; шкода є реальною; протиправна дія (бездіяльність) заподіювача шкоди є причиною, а шкода, якої завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Відповідач, у свою чергу, має довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди позивачу.
Суд першої інстанції, встановивши, що правовідносини з приводу відшкодування майнової шкоди у  ОСОБА_1  виникли із військовою частиною, яка володіє на праві оперативного управління закріпленим за нею Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, дійшов вірного висновку про те, що в даній справі підлягають застосуванню положення ч. 2 ст. 1187 ЦК України про відшкодування шкоди особою, яка на відповідній правовій підставі володіє джерелом підвищеної небезпеки, а саме боєприпасами, які здетонували на території військової частини  НОМЕР_1 . 
Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про призначення додаткової експертизи та про те, що висновки експерта ґрунтуються на припущеннях у зв`язку із відсутністю у нього компетенції для надання такого висновку, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). 
Згідно з роз`ясненнями пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних та цивільних справах» додаткова експертиза призначається після розгляду судом висновку первинної експертизи, коли з`ясується, що усунути неповноту або неясність висновку шляхом допиту експерта неможливо. Висновок визнається неповним, коли експерт дослідив не всі подані йому об`єкти чи не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання. Неясним вважається висновок, який нечітко викладений або має невизначений, неконкретний характер. В ухвалі про призначення додаткової експертизи суду необхідно зазначати, які висновки експерта суд вважає неповними чи неясними або які обставини зумовили необхідність розширення експертного дослідження. Проведення додаткової експертизи може бути доручено тому самому або іншому експертові.
Відповідно до п. п. 1.2.13 п. 1.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом МЮУ від 08 жовтня 1998 року № 53/5, додатковою є експертиза, якщо для вирішення питань щодо об`єкта, який досліджувався під час проведення первинної експертизи, необхідно провести додаткові дослідження або дослідити додаткові матеріли (зразки для порівняльного дослідження, вихідні дані тощо), які не були надані експертові під час проведення первинної експертизи.
Таким чином, згідно аналізу наведених норм, додаткова судова експертиза призначається у випадку неповноти або неясності висновку експерта. 
З урахуванням наведеного, оскільки з матеріалів справи не встановлено, а скаржником не доведено наявність підстав для призначення у цій справі додаткової експертизи, зокрема наявність неповноти або неясності висновку експерта від 07 квітня 2021 року № СЕ-19-/102-20/17872 БТ, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволені клопотання відповідача про проведення додаткової експертизи.
Крім того, згідно ч. 4 ст. 72 ЦПК України  експерт зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом та роз`яснити свій висновок і відповісти на питання суду та учасників справи. 
Як вбачається із матеріалів справи і не заперечується сторонами, що 23 грудня 2021 року у судовому засіданні експерт ОСОБА_5 був допитаний судом. Він пояснив, що до його компетенції входить визначення причин заподіяної шкоди і його кваліфікації достатньо для надання висновку в тому числі про наявність причинно-наслідкового зв`язку між вибухами і заподіяною шкодою, а тому залучення спеціаліста вибухотехніка він не потребував. Таким чином, роз`яснюючи висновок, експерт повідомив підстави і мотиви його висновку, які не суперечать матеріалам справи.
Із висновку експерта ОСОБА_5 також видно, що він має відповідну вищу будівельну освіту та кваліфікацію судового експерта на проведення будівельно-технічної експертизи за експертною діяльністю 10.6 «Дослідження об`єктів нерухомості, будівельних матеріалів, конструкцій та відповідних документів» (а.с. 162).
Крім того, експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384 та 385 КК України, підстав вважати висновок експерта таким, що не відповідає вимогам закону судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому такі доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги про те, що вибух є самостійною обставиною непереборної сили, а тому відповідач згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України є звільненим від відшкодування заподіяної шкоди, відхиляються апеляційним судом, зважаючи на наступне.
Згідно зі ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України (далі – ТПП України) та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
У п.3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) вказано, що сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) – це документ встановленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.
За результатами розгляду документів ТПП України / регіональна ТПП видає сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (п. 6.11 Регламенту).
Відповідно до п. 6.15 Регламенту у разі, якщо за результатом розгляду заяви і наданих документів вбачається, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) відсутні або відсутній причинно-наслідковий зв`язок між обставинами форс-мажору (обставинами непереборної сили) і невиконанням зобов`язання, ТПП України / регіональна ТПП надсилає заявникові відповідь про відмову в засвідченні форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), спираючись на висновок відповідно про відсутність форс-мажорних обставин, їх недоведеність або відсутність причинно-наслідкового зв`язку між форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) і невиконанням зобов`язання.
У постанові Верховного Суду від 19 серпня 2022 року у справі №908/2287/17 вказано що, доказом існування обставин непереборної сили може бути сертифікат Торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин. Однак він не може вважатися беззаперечним доказом їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.
Подібна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 912/3323/20, де вказано, що сертифікат ТПП України є не єдиним документом на підтвердження надзвичайних обставин, обставини форс-мажору можуть доводитися будь-якими іншими доказами.
У постанові від 30 листопада 2021 року у справі № 913/785/17 Верховний Суд зазначає, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання зобов`язання.
Як вбачається з матеріалів справи, майнова шкода, завдана позивачу відповідачем  не виплачена, докази засвідчення сертифікатом ТПП України для військової частини  НОМЕР_1  обставини непереборної сили - вибуху, що об`єктивно унеможливила виконання нею зобов`язання з відшкодування завданої шкоди, у матеріалах справи відсутні, а також враховуючи, що військова частина на праві оперативного управління володіє закріпленим за нею Міністерством оборони України військовим майном та несе відповідальність, передбачену законом, тому саме по собі посилання скаржника на ч. 5 ст. 1187 ЦК України, яка носить загальний характер, не є безумовною підставою для звільнення його від відповідальності за завдану майнову шкоду. Обов`язок доведення наявності обставин непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція завдавача шкоди. 
З огляду на вказане, не приймаються до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що завдана ОСОБА_1 шкода повинна відшкодовуватись органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, оскільки як зазначено вище та збігається із приписами ст. ст. 1, 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», ч. 2 ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України», ст. 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України», за якими військовим майном є державне майно, закріплене за військовими частинами, та належить їм на праві оперативного управління, а тому військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом. Натомість переписка дружини позивача з органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування ніяким чином не впливає на те, що у даному випадку відповідальність за заподіяну позивачу майнову шкоду покладається саме на військову частину. 
Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що підставою для скасування оскаржуваного рішення є те, що суд першої інстанції не застосував положення Кодексу цивільного захисту України при розгляді даної справи з огляду на таке. 
У ч. 2 ст. 84 Кодексу цивільного захисту України передбачені такі заходи соціального захисту та відшкодування матеріальних збитків постраждалим внаслідок надзвичайної ситуації: надання (виплата) матеріальної допомоги (компенсації), забезпечення житлом, надання медичної та психологічної допомоги, надання гуманітарної допомоги, надання інших видів допомоги.
За ч. 3 ст. 84 Кодексу цивільного захисту України заходи соціального захисту та відшкодування матеріальних збитків постраждалим здійснюються за рахунок: 1) коштів державного та місцевих бюджетів; 2) коштів суб`єктів господарювання або фізичних осіб, винних у виникненні надзвичайних ситуацій; 3) коштів за договорами добровільного страхування, укладеними відповідно до законодавства про страхування; 4) добровільних пожертвувань фізичних та юридичних осіб, благодійних організацій та об`єднань громадян; 5) інших не заборонених законодавством джерел.
Як вказано вище, за ст. 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України»  військова частина є суб`єктом господарської діяльності, закріплене за нею військове майно належить їй на праві оперативного управління  та за шкоду і збитки, заподіяні довкіллю, правам та інтересам фізичних, юридичних осіб і державі вона несе відповідальність, передбачену законом та договором.  Із наведених норм Кодексу цивільного захисту України чітко вбачається, що ним передбачений такий захід відшкодування матеріальних збитків постраждалим внаслідок надзвичайної ситуації як надання (виплата) матеріальної допомоги (компенсації), який може здійснюватися за рахунок коштів суб`єктів господарювання. Таким чином положення Кодексу цивільного захисту України жодним чином не суперечать вірним висновкам суду першої інстанції, а відсутність посилань на такі положення у рішенні суду першої інстанції не призвело до неправильного вирішення справи. 
       Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому відхиляються.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вказане рішення - без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 22 вересня 2022 року – без змін
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.
Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий                                 О. В. Ковальчук

Судді :                                 Т. Б. Сало 

                               М. М. Якименко