ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року
м. Хмельницький

Справа № 686/5130/22
Провадження № 22-ц/4820/999/23

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Гринчука Р.С., Грох Л.М., Костенка А.М.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 квітня 2023 року, суддя Стефанишин С.Л., у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення контролю за виконанням судового рішення,
встановив:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, держави Російська Федерація в особі посольства держави Російська Федерація в Україні, третя особа - Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області, про відшкодування моральної шкоди, в якому просив стягнути з держави Російська Федерація на свою користь 1000000000000000 грн. моральної шкоди, завданої порушенням суверенітету та територіальної цілісності України, а також стягнути з держави Україна на свою користь 1 грн. моральної шкоди, завданої порушенням права на добросовісну, кваліфіковану та правомірну діяльність посадових і службових осіб органів державної влади в частині добросовісності.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.09.2022 року в позові відмовлено.
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 22.11.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.09.2022 року в частині відмови в позові до держави Російська Федерація скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення. Позов задоволено частково. Стягнуто з держави Російська Федерація на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією проти України, 500000 грн.
В квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення контролю за виконанням судового рішення у даній справі, посилаючись, зокрема, на те, що відповідний механізм передбачений в Кодексі адміністративного судочинства України та зазначив, що ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04.04.2023 року в прийнятті до розгляду заяву ОСОБА_1 про встановлення контролю за виконанням судового рішення відмовлено.
Відмовляючи в прийнятті заяви суд виходив з того, що зазначені заявником заходи судового контролю не передбачені нормами ЦПК України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заявлених вимог. 
В обґрунтування скарги вказав, що незабезпечення обов`язковості виконання судового рішення судом та дієвості судового контролю за його виконанням призводить до порушення конституційного права заявника на судовий захист. На думку апелянта, в даній справі суду слід було застосувати аналогію права та закону, зокрема, норми Кодексу адміністративного судочинства України.
Перевіривши матеріали справи, з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно з практикою ЄСПЛ, право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (mutatis mutandis рішення від 21.02.1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява №4451/70, §36).
Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів» (mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Sokurenko and Strygun v. Ukraine), заяви № 29458/04 і № 29465/04, §24).
Право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх цивільних прав та обов`язків, пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (mutatis mutandis рішення від 16.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява №28249/95, §53).
Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6 Конституції України). Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України (частина друга статті 19 Конституції України).
Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Як вбачається із змісту поданої ОСОБА_1 заяви від 03.04.2023 року, він просив встановити судовий контроль за виконанням рішення суду у даній справі, в тому числі шляхом встановлення строку для його виконання та подачі відповідного звіту.
Чинний процесуальний закон не передбачає інституту встановлення судового контролю, окрім як в порядку звернення до суду зі скаргою на рішення, дією або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення. 
Таким чином, у даній справі суди першої інстанції та апеляційної інстанції не є судами, встановленим законом, для розгляду поданої ОСОБА_1 заяви про встановлення судового контролю.
За відсутності юридичної підстави для розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, слід визнати обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у прийнятті до розгляду вищезазначеної заяви.
Така відмова не порушує право ОСОБА_1 на доступ до суду, оскільки він в змозі звернутися до суду із використанням механізмів судового захисту, передбачених розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень».
Керуючись ст.ст. 375, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 квітня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:                                                                Р.С. Гринчук

                                                                       Л.М. Грох

                                                                       А.М. Костенко