Постанова
Іменем України 
15 червня 2023 року
м. Київ
справа № 213/3509/20
провадження № 51-3255 км 22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:  
 
головуючого                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
за участю:
секретаря судового засідання    ОСОБА_4 ,
прокурора                                          ОСОБА_5 ,
представників потерпілих             ОСОБА_6 та
   ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
потерпілих                                         ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та   ОСОБА_11 (у режимі відеоконференції)
захисника                                          ОСОБА_12 (у режимі відеоконференції),
засудженої                                         ОСОБА_13 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженої ОСОБА_13 на вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 вересня 2022 року у кримінальному провадженні № 12020040000000016 за обвинуваченням
 
ОСОБА_13 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Снігурівка Миколаївської області, жительки м. Ставангер Норвегії, раніше не судимої, 
 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2021 року ОСОБА_13 засуджена за ч. 3 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Постановлено стягнути з ТзДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» у рахунок відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_14 20 936 грн., ОСОБА_10 21 589,80 грн., а також у рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_16 по 18 892 грн. кожному.
Постановлено стягнути із ОСОБА_13 в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_16 по 300 000 грн. кожному.
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12 вересня 2022 року апеляційні скарги прокурора, обвинуваченої та її захисника залишені без задоволення, а вирок районного суду - без зміни.
 
За вироком суду встановлено, що ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 19:40 год., перебуваючи в стані алкогольної інтоксикації, керуючи автомобілем «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась по вул. Каткова у м. Кривому Розі з перевищенням дозволеної швидкості руху в населеному пункті - не менш ніж 88 км/год, тим самим порушуючи вимоги п.п. 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху України.
Виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, маючи об`єктивну можливість виявити пішоходів ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які рухалися по нерегульованому пішохідному переходу, позначеному дорожньою розміткою та дорожніми знаками, ОСОБА_13 не вжила усіх можливих дій для зменшення швидкості аж до зупинки автомобіля, в результаті чого здійснила наїзд на пішоходів та не зупиняючи автомобіль залишила місце пригоди.
Своїми діями водій ОСОБА_13 грубо порушила вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б), 2.9 (а), 12.3, 12.4, 12.9 (б), 18.1 Правил дорожнього руху. Порушення вимог п. 12.3 цих Правил знаходяться у причинному зв`язку з настанням ДТП, внаслідок якої потерпілі ОСОБА_17 та ОСОБА_18 отримали тілесні ушкодження, від яких настала їх смерть.
 
Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі засуджена просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд справи в суді. Зазначає, що досудове та судове слідство проведено неповно, з обвинувальним ухилом, її вина не доведена, суд не взяв до уваги та не перевірив її версію події стосовно того, що за кермом була не вона, а інший чоловік. Вказує, що судами було безпідставно відмовлено в проведенні повторної судово-психіатричної експертизи, оскільки у справі є протилежні висновки, крім того засуджена хворіє на шизофренію, а отже є неосудною особою, що судом не враховано.
 
Позиції інших учасників судового провадження
 
Засуджена та її захисник у судовому засіданні підтримали скаргу та просили її задовольнити з наведених у скарзі підстав.
Потерпілі та їх представники заперечували проти задоволення скарги, просили залишити її без задоволення, а судові рішення без зміни.
Прокурор у суді касаційної інстанції заперечував проти задоволення скарги, вважав висловлені в ній доводи безпідставними та просив залишити судові рішення без зміни.
 
Межі розгляду матеріалів кримінального провадження у касаційному суді
 
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
 
Згідно зі ст. 433 цього Кодексу суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412−414 цього Кодексу. З огляду на наведені положення процесуального закону неповнота судового розгляду та невірне встановлення фактичних обставин не може бути предметом перевірки Суду. Перевіряючи доводи, наведені у скарзі, касаційний суд виходить із фактичних обставин, встановлених судами.
 
Мотиви суду
 
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
 
Згідно зі ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням досліджує всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку. 
 
Суд першої інстанції, виконуючи приписи зазначеної норми закону, ретельно перевірив зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_13 було пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку.
 
При цьому констатував, що за встановлених фактичних обставин надані стороною обвинувачення докази доводять винуватість засудженої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. З позицією місцевого суду погодилася і апеляційна інстанція.
 
Суди навели переконливі аргументи на обґрунтування такого висновку, тому Верховний Суд вважає доводи касаційної скарги засудженої про недоведеність її винуватості такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження, виходячи з наступного.
 
Відповідно до ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті при ухваленні судового рішення.
 
Місцевий суд належним чином вирішив питання допустимості всіх доказів у провадженні, їх оцінка проведена судом згідно з вимогами процесуального законодавства з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності доказів та їх достатності для постановлення саме обвинувального вироку. 
 
Так, суд дослідив показання свідка ОСОБА_19 , яка бачила автомобіль «AUDI A6», що на великій швидкості збив двох жінок на пішохідному переході; протокол огляду місця ДТП, що відображає наявність слідів на місці події, а також на зовнішній поверхні транспортного засобу; протоколи огляду трупів загиблих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 ; протокол проведення слідчого експеримента, під час якого встановлено траєкторію руху пішоходів, їх швидкість, а також видимість проїзної частини та дорожнього знаку «Пішохідний перехід»; протокол огляду місцевості, за яким відстань у 1,8 км автомобіль, рухаючись зі швидкістю 50 км/год, долає за 3 хвилини; протокол огляду мобільного телефону від 14 вересня 2020 року та прослуховування аудіофайлів - диктофонних записів розмови, датованої ІНФОРМАЦІЯ_2; висновки судово-медичних експертиз щодо наявності у потерпілих тілесних ушкоджень, механізм їх спричинення та причин смерті, а також висновок щодо результату медичного огляду, з якого вбачається, що станом на 23:50 год. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_13 перебувала в стані алкогольного сп`яніння. 
 
При винесенні вироку суд узяв до уваги висновки автотехнічних експертиз, якими встановлено швидкість руху автомобіля «AUDI A6», що складала не менше 88 км/год, а також встановлена невідповідність дій водія ОСОБА_13 вимогам Правил дорожнього руху, що перебували в причинному зв`язку із настанням ДТП та смертю потерпілих. 
 
Судом перевірялася версія ОСОБА_13 щодо того, що на момент ДТП за кермом була не вона, а інша людина. 
 
Свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 у судовому засіданні категорично стверджували, що бачили, як одразу після скоєння ДТП з водійського місця вийшла жінка. Свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 також стверджували, що на момент ДТП за кермом автомобіля була саме ОСОБА_13 , яка їхала з великою швидкістю. Вказані свідки давали свої показання у судовому засіданні, були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, їх показання об`єктивно підтверджуються іншими доказами, а тому суд надав їм відповідної оцінки та вірно взяв їх до уваги.
 
Перевіряючи доводи засудженої про те, що за кермом автомобіля був ОСОБА_23 , суд апеляційної інстанції зазначив, що жоден зі свідків, у тому числі очевидців події, не вказував, що бачив на водійському місці чоловіка. Судом був досліджений запис із відеокамери магазину АТБ, на якому видно, що ОСОБА_13 сідає на пасажирське сидіння, а на водійське сідає ОСОБА_23 . Водночас, суд взяв до уваги не тільки цей відеозапис, а й вищевказані показання свідків, дані протоколу огляду місцевості, згідно якого відстань між магазином і місцем ДТП становить 1,8 км.  Враховуючи зазначене, суд дійшов переконливого висновку про наявність достатнього проміжку часу для того, щоб засуджена змогла пересісти за кермо автомобіля та доїхати до місця скоєння ДТП, про що зазначали свідки у своїх показаннях. 
 
З вироку вбачається, що суд належним чином обґрунтував, чому бере до уваги усі ці докази, оцінив їх із дотриманням ст. 94 КПК України та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.
 
У касаційній скарзі засуджена посилається на те, що судом не було задоволено її клопотання про проведення повторної судово-психіатричної експертизи з метою встановлення її неосудності, оскільки вона хворіє на шизофренію.
 
Ці доводи не заслуговують на увагу з таких підстав.
 
Судом першої інстанції були досліджені висновки судово-психіатричної експертизи від 30 квітня 2020 року та встановлено, що зазначений висновок є неповним, викликає обґрунтовані сумніви в його правильності. Враховуючи наведене, а також приписи ст. 332 КПК України та ст. 4 Закону України «Про судову експертизу», суд призначив повторну експертизу, проведення якої доручив Київському міському центру судово-психіатричної експертизи. За результатами повторної комплексної психолого-психіатричної експертизи від 21 липня 2020 року встановлено, що ОСОБА_13 на момент вчинення злочину та на час проведення експертизи виявляла ознаки змішаного розладу особистості, могла усвідомлювати свої дії та керувати ними, за своїм психічним станом не потребує застосування примусових заходів медичного характеру.
 
Суди першої та апеляційної інстанцій надали оцінку вказаному висновку експертизи та зазначили, що він не містить у собі протиріч, не викликає сумнівів щодо правильності або обґрунтованості. Крім того, зазначений висновок не оспорювався стороною захисту у встановленому законом порядку, клопотання про допит експертів у судовому засіданні також не заявлялося. За таких обставин суд дійшов переконливого висновку, що ця експертиза є належним доказом. 
 
Також суд зауважив, що висновки експертизи щодо того, що ОСОБА_13 могла усвідомлювати свої дії та керувати ними підтверджуються іншими доказами, зокрема, поясненнями свідків, які не вказували, що після вчинення ДТП у обвинуваченої були будь-які порушення адекватного мовного контакту, навпаки, вони стверджували, що ОСОБА_13 зверталася до інших з приводу даної ситуації, розуміла та осмислювала її. Свідки не вказували про таку поведінку обвинуваченої, яка давала би підстави для сумніву у висновках повторної комплексної психолого-психіатричної експертизи. Крім того, суд вірно зауважив, що такий ступінь захворюваності особи, яка за своїм психічним станом не може усвідомлювати свої дії та керувати ними і потребує застосування примусових заходів медичного характеру, не передбачає можливості отримання нею водійського посвідчення та керування транспортним засобом.
 
З цими висновками погодився апеляційний суд, який обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про проведення психіатричної експертизи, оскільки попередня експертиза є повною, сторонами не оскаржувалася, крім того, у клопотанні про проведення експертизи засуджена взагалі не ставить питання про те, чи усвідомлювала вона свої дії в момент вчинення ДТП, що могло би бути предметом такої експертизи. Ці висновки є переконливими.
 
Апеляційний суд у межах, установлених ст. 404 КПК України, та у порядку, визначеному ст. 405 КПК України, перевірив усі доводи апеляційних скарг та визнав їх необґрунтованими, навівши в ухвалі відповідно до вимог ст.419 цього Кодексу мотиви на їх спростування. Ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою.
 
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність і умотивованість указаних висновків касаційна скарга засудженої не містить.
 
Наявні матеріали не містять даних про порушення вимог кримінального процесуального чи неправильне застосування кримінального законів, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень, а тому підстав для задоволення скарги немає.
 
Урахувавши наведене, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга засудженої не підлягає задоволенню. У зв`язку із цим та керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити судові рішення без зміни.
 
З цих підстав суд ухвалив:
 
Вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 вересня 2022 року щодо ОСОБА_13 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженої - без задоволення.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                                   ОСОБА_2                                               ОСОБА_3