Ухвала                                                
07 червня 2023 року                                                                    
м. Київ                                                                   
справа № 387/603/20
провадження № 61-12028св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Грушицького А. І.,
суддів: Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Пророка В. В.,                   Стрільчука В. А.,      
учасники справи:
позивач - Фермерське господарство «Волков В. В.» правонаступником якого є Фермерське господарство «Зернопродукт»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження повторну заяву  ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Фермерського господарства «Волков В. В.», правонаступником якого є Фермерське господарство «Зернопродукт», до ОСОБА_1 про зобов`язання передати документацію Фермерського господарства «Волков В. В.»,
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2020 року до суду звернулося Фермерське господарство «Волков В. В.» (далі - ФГ «Волков В. В.») (правонаступником якого є Фермерське господарство «Зернопродукт») із позовною заявою до ОСОБА_1 про зобов`язання передати документацію ФГ «Волков В. В.», а саме: документацію (справи) бухгалтерського обліку (в тому числі з ведення господарської діяльності, угоди (договори) тощо) ФГ «Волков В. В.» за період діяльності з 09 лютого 2016 року по 16 грудня 2019 року, зокрема, але не виключно, первинні бухгалтерські документи, документи з обліку доходів і витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), реєстри бухгалтерського обліку, головні книги та інші документи, і пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів, обліком доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, документацію з ведення господарської діяльності, оригінали угод (договорів) тощо. 
Короткий зміст судових рішень
Добровеличківський районний суд Кіровоградської області рішенням від 10 лютого  2021 року у задоволенні позову відмовив.
Кропивницький апеляційний суд постановою від 20 травня 2021 року апеляційну скаргу Фермерського господарства «Зернопродукт» (далі - ФГ «Зернопродукт») залишив без задоволення, а рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 10 грудня 2020 року без змін.
Верховний Суд постановою від 02 лютого 2022 року касаційну скаргу ФГ «Зернопродукт» задовольнив частково.
Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області                                від 10 лютого 2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду                             від 20 травня 2021 року скасував, провадження у справі закрив.
Роз`яснив позивачу, що розгляд зазначеної справи віднесено до юрисдикції господарського суду та, що протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови, він може звернутися до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Верховний Суд ухвалою від 21 квітня 2022 року клопотання ФГ «Зернопродукт» про направлення справи за встановленою юрисдикцією задовольнив, справу                              № 387/603/20 передав для продовження розгляду до Господарського суду Кіровоградської області.
Господарський суд Кіровоградської області ухвалою від 08 червня 2022 року прийняв до свого провадження справу № 387/603/20.
Верховний Суд ухвалою від  27 липня 2022 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу залишив без задоволення.
Господарський суд Кіровоградської області рішенням від 24 листопада                          2022 року під головуванням судді Тимошевської В. В. у задоволенні позовних вимог ФГ «Зернопродукт» відмовив. Стягнув з ФГ «Зернопродукт» в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2 102 грн та стягнув з ФГ «Зернопродукт» на користь ОСОБА_1 20 000 грн витрат на професійну правову допомогу.
Короткий зміст вимог заяви про ухвалення додаткового рішення
У травні 2023 року до Верховного Суду надійшла повторна заява представника ОСОБА_2 - адвоката Глазкова  А. С.  про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій представник відповідача просив стягнути з позивача на користь  ОСОБА_2 45 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем за розгляд справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанції.
Обґрунтовуючи вимоги повторної заяви про ухвалення додаткового рішення представник заявника виходив з того, що Верховний Суд постановою                                   від 02 лютого 2022 року закрив провадження у справі, а Господарський суд Кіровоградської області у задоволенні позову відмовив, отже викладене вказує на необґрунтованість дій позивача. 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
У червні 2023 року голова ФГ «Зернопродукт» Кравчук О. П. подав до Верховного Суду клопотання в якому просив відмовити у стягненні з ФГ «Зернопродукт» 45 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Вказує на те, що заявником не було наведено достатніх та допустимих доказів необґрунтованості дій ФГ «Зернопродукт», спрямованих на захист прав та інтересів господарства.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно з вимогами статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції, зокрема, складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Відповідно до положень статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частинами першою - третьою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;                      3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Відповідно до частини четвертої статті 414 ЦПК України у разі закриття судом касаційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача постановляє в порядку письмового провадження ухвалу про передачу справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків закриття провадження щодо кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, чи передачі справи частково на новий розгляд або для продовження розгляду. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.
Висновки за результатами розгляду заяви
Ураховуючи наведене, а також те, що постановою Верховного Суду від 02 лютого 2022 року рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовано, провадження у справі закрито у зв`язку із тим, що спір виник з корпоративних відносин, а ухвалою Верховного Суду від 21 квітня 2022 року на підставі частини четвертої статті 414 ЦПК України задоволено клопотання ФГ «Зернопродукт» про передачу вказаної справи для продовження розгляду до Господарського суду Кіровоградської області, тобто розгляд справи не закінчено, правові підстави для вирішення в порядку статті 142 ЦПК України питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій в наслідок необґрунтованих дій позивача відсутні.
Колегія суддів зазначає, що в даному випадку судове рішення, яким закінчено розгляд справи Верховним Судом не ухвалювалось, а 21 квітня 2022 року за заявою позивача постановлено ухвалу про передачу справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи.
Частиною п`ятою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Частина шоста статті 142 ЦПК України визначає умови, за яких можливе застосування частини п`ятої цієї статті, а саме: сторона, звернувшись із відповідною заявою, має дотриматись вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Згідно з частиною дев`ятою статті 141 цього Кодексу у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Отже, виходячи зі змісту наведених норм закону, задовольнити клопотання про компенсацію здійснених стороною витрат, пов`язаних з розглядом справи, шляхом покладення витрат на другу сторону повністю чи частково у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду суд може лише у разі доведення відповідачем, що позивач допустив вчинення необґрунтованих дій чи зловживання процесуальними правами.
На підтвердження необґрунтованих дій або зловживання процесуальними правами відповідач у такому випадку згідно з процесуальним обов`язком доказування повинен довести, а суд установити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача мали місце під час розгляду справи та в чому вони виявлялись, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно і пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Оскільки закриття провадження у справі, що розглядається та подальше її направлення за встановленою юрисдикцією не підтверджує необґрунтованість дій позивача або зловживання ним своїми процесуальними правами, підстави для покладення на позивача витрат на професійну правничу допомогу на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України відсутні.
Разом із тим колегія суддів вважає за можливе зазначити, що згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Тобто цивільне процесуальне законодавство містить застереження щодо заборони учасникам судового процесу зловживати наданими їм процесуальними правами.
Відповідно до частин першої, другої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;                4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.
Отже, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання наданими правами.
Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, у яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.
Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.
Таким чином колегія суддів зауважує, що повторне ініціювання вирішення одного і того самого питання вказує на зловживання заявником своїм процесуальним правом.
Керуючись статтями 141, 270, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ:
Заяву  ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                               А. І. Грушицький 
Судді                                                                                                           І. В. Литвиненко
                                                                                                                      Є. В. Петров
                                                                                                                      В. В. Пророк
                                                                                                                      В. А. Стрільчук