Ухвала
 
20 квітня 2023року                                                                                            
м. Київ
 
справа № 570/4030/18
провадження № 61-4815ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Шимківа С. С., Гордійчук С. О., Хилевича С. В., від 27 грудня 2022 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Рівненського апеляційного суду від 03 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним договору дарування земельної ділянки,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання незаконним та скасування рішень органу місцевого самоврядування та визнання недійсним договору дарування земельної ділянки.
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 03 вересня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
Постановою Рівненського апеляційного суду від 03 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 03 вересня 2020 року скасовано, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, визнано незаконним та скасовано рішення Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 18 грудня 2008 року № 725 в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки, площею 0,15 га, в 
с. М. Олексин, Рівненського району, Рівненської області; визнано незаконним та скасовано рішення Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 09 грудня 2009 року № 1098 в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки, площею 0,0876 га, в с. М. Олексин, Рівненського району, Рівненської області; визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК№400612, виданий ОСОБА_3 на підставі рішень Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 18 грудня 
2008 року № 725 та від 09 грудня 2009 року № 1098, на земельну ділянку розташовану в с. Малий Олексин, Рівненського району, Рівненської області, площею 0,0876 га; визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер 5624689500:06:040:0589, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 24 жовтня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Самсонюком Ф. П. (реєстровий номер 1009). 
Постановою Верховного Суду від 03 листопада 2021 року постанову Рівненського апеляційного суду від 03 червня 2021 року залишено без змін.
У вересні 2022 року ОСОБА_1 подав заяву про перегляд постанови Рівненського апеляційного суду від 03 червня 2021 року за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 27 грудня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відмовлено.
27 березня 2023 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 27 грудня 2022 року.
Безпосередньо в касаційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження ухвали Рівненського апеляційного суду 
від 27 грудня 2022 року, посилаючись на те, що копію оскаржуваної ухвали апеляційного суду отримав 27 лютого 2023 року.
Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів дають підстави для висновку, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин та підлягає поновленню на підставі частини другої статті 390 ЦПК України.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційний суд порушив норми матеріального та процесуального права, зокрема неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не перевірив наявність підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами та не надав належної оцінки наведеним обставинам, з урахуванням положень статті 423 ЦПК України.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).
Ухвала суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.
Відповідно до частини першої та другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Згідно з частиною четвертою статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Частиною п`ятою статті 423 ЦПК України визначено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункти 7.4-7.5)).
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі 
№ 726/938/18).
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17 (пункт 26)).
Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 423 ЦПК України відсутні, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи 
(постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17 (пункти 27, 28)).
Не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювали суди під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 9901/819/18 (пункт 6.38)).
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не можна розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини.
Як на нововиявлені обставини заявник посилався на те, що за результатом обстеження і обміру земельної ділянки по АДРЕСА_1 та при отриманні відповіді Шпанівської сільської ради та Акту про обстеження та обмір земельної ділянки від 09 вересня 2022 року стало відомо, що загальний розмір спадкової земельної ділянки 0,09 га не зменшувався за рішеннями органу місцевого самоврядування, оскільки за ними ОСОБА_3 надавалося право на отримання окремої суміжної земельної ділянки площею 0,0876 га.
Відмовляючи у задоволенні заяви  ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Рівненського апеляційного суду 
від 03 червня 2021 року, апеляційний суд правильно виходив з того, що обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України і не можуть бути підставою для перегляду судового рішення, а документи щодо перемірювання земельної ділянки є фактично новими доказами. 
Доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Неподання учасниками справи доказів, які могли бути отримані під час розгляду справи по суті, не є підставою для перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами.
Крім того, згідно з наявними в розпорядженні Верховного Суду матеріалами, ОСОБА_1 , ще в касаційній скарзі на постанову Рівненського апеляційного суду від 03 червня 2021 року посилався на те, що земельні ділянки площею 0,09 га та 0,0876 га є різними ділянками і вважав, що позивачем не надано доказів того, що у 2010 році ОСОБА_3 передано частину спадкової земельної ділянки.
Таким чином, подаючи заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами заявник фактично посилається на ті самі обставини, обґрунтовуючи їх новими доказами. 
Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування апеляційним судом норм права при вирішенні питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтями 388, 389, 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ:
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Рівненського апеляційного суду від 27 грудня 2022 року.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського апеляційного суду 
від 27 грудня 2022 року у цивільній справі № 570/4030/18.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.
Судді:	В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта