Постанова
Іменем України 
08 червня  2023 року
м. Київ
справа № 494/1436/21
провадження № 51-58 км 23 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:  
 
головуючого                                            ОСОБА_1 ,
суддів                                                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання           ОСОБА_4 ,
прокурора                                                 ОСОБА_5 , 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6  на ухвалу Одеського апеляційного суду від 24 листопада 2022 року у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за                            № 12021162260000475, за обвинуваченням
 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ставкове Березівського району Одеської області,  жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого  ст.290 КК України.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 14 липня 2022 року   клопотання захисника ОСОБА_8 про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , закриття кримінального провадження та повернення вилученого в ході обшуку майна задоволено частково.  
ОСОБА_7 звільнено  від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України), а кримінальне провадження щодо нього за ст.290 КК України  закрито, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
 
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 47 100 грн. процесуальних  витрат. 
Скасовано арешт на майно  та вирішено питання щодо речових доказів у провадженні,  а саме: трактор  Т-150 з  номерним знаком « НОМЕР_1 », культиватор КРН-5,6,  сіялку СУ-8  передано  власнику ОСОБА_9 ,  трактори МТЗ-80 № НОМЕР_2 та МТЗ-80 з номерним знаком « НОМЕР_3 » передано власнику ОСОБА_10 , у яких майно перебувало на тимчасовому зберіганні.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24 листопада 2022 року  ухвалу місцевого суду змінено, процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 47100 грн. віднесено  на рахунок держави. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
Органом досудового розслідування   ОСОБА_7  обвинувачувався у знищенні та заміні без дозволу відповідних органів маркування заводського номеру (номеру шасі) з ідентифікаційним номером транспортного засобу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України,  за наступних обставин. 
У 2014 році, точна дата та час дізнанням не встановлені, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,    та ОСОБА_7 усно домовились про співпрацю для ведення сільського господарства на території Березівського району  Одеської області.
Реалізуючи спільну мету,  ОСОБА_9 та ОСОБА_10 передали у тимчасове користування ОСОБА_7   сільськогосподарську техніку, а саме: колісний трактор марки «Т-150» 2013 року випуску, заводський номер НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_9 ; колісний трактор марки «МТЗ-80» 1992 року випуску, заводський номер   НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_7 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_10 , а також колісний трактор марки «МТЗ-80» 1992 року випуску, заводський номер НОМЕР_8 , реєстраційний номер НОМЕР_9 .
У 2018 році, більш точної дати та часу не встановлено,   ОСОБА_7 ,   перебуваючи за місцем свого проживання, в АДРЕСА_1 , діючи умисно, без дозволу відповідних органів, самостійно, електроінструментом «болгарка» знищив поверхневий шар металу маркувального майданчика рами трактора марки «Т-150» 2013 року випуску, заводський номер НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_10 , а також самостійно демонтував з внутрішньої частини правої двері кабіни номерну дублюючу металеву табличку та з правої верхньої задньої частини блоку циліндрів дублюючу заводську металеву номерну табличку з даними моделі двигуна, дати його виготовлення та заводського номеру, замінивши її на іншу.
Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
 
Стверджує, що суди допустили неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме порушили вимоги п.4 ч.1 ст.169 КПК України, згідно яких, після скасування арешту  тимчасово вилучене майно слід було повернути  особі у якої воно було вилучено, тобто ОСОБА_7 . Натомість, суди повернули сільгосптехніку ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , хоча її належність їм не підтверджена доказами.
 
Крім того, суд апеляційної інстанції доводи  сторони захисту в цій частині належним чином не перевірив,  а постановлена ухвала не відповідає вимогам  ст.419 КПК України. 
 
Позиції інших учасників судового провадження
 
Прокурор ОСОБА_5 , в суді касаційної інстанції, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги захисника, заперечувала проти її задоволення. 
 
Межі розгляду  матеріалів кримінального провадження у касаційному суді
 
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого. Із будь яких інших підстав касаційний суд не вправі втручатися у рішення судів нижчих ланок.
При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. При перевірці доводів касаційної скарги суд виходить із фактичних обставин, встановлених судами. 
 
Мотиви суду
 
У касаційній скарзі захисник стверджує про порушення судами вимог  п.4 ч.1 ст.169 КПК України через те, що  після скасування арешту  тимчасово вилучене майно  повернули іншим особам, а не  особі  у якої воно було вилучено.
 
Згідно із ч.1 ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.
 
Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей щодо яких є достатні підстави вважати, що вони зберегли на собі сліди кримінального правопорушення  (ч.2 ст.167 КПК України).
 
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

 

Нормами ст. 174 КПК України визначено, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальнійконфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Відповідно до ч.1 ст.100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених для тимчасового доступу до речей і документів та накладення арешту на майно.
Із матеріалів провадження встановлено,  що 19 грудня 2018 року  в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено сільськогосподарську техніку, серед якої: трактори Т-150 К, МТЗ-80, МТЗ-80, культиватор КРН -5,6, сіялка СУ-8.  Цього ж дня, постановою слідчого вилучене майно було визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні. Ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від                                               18 березня 2019 року на вказану сільськогосподарську техніку накладено арешт.  
Тобто, вилучена під час обшуку сільськогосподарська техніка була визнана речовим  доказом у провадженні та, у подальшому, на неї накладено арешт.
Місцевий суд дійшов вірного висновку про те, що сільгосптехніка не може вважатись тимчасово вилученим  майном, оскільки вона втратила цей статус з моменту визнання її речовими доказами та накладенням арешту.  
Пунктом 4 ч.1 ст.169 КПК України, на який посилається касатор,  передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, у разі скасування арешту.   
В свою чергу, відповідно до ч. 9 ст.100 КПК України  визначено, що гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Твердження захисника  ОСОБА_6 про те,  що належність сільськогосподарської техніки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , особам, яким вона була повернута, не підтверджена доказами, безпідставні. 
Суд першої інстанції  на підставі сукупності досліджених   доказів, а саме:  свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів (тракторів), накладних про купівлю культиватора та сівалки, а також  висновків судових експертиз, якими встановлено первинні заводські номера (номера шасі) транспортних засобів, чітко встановив, що саме ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є власниками сільськогосподарської техніки, вилученої у ОСОБА_7 .
 Заслуговує на увагу і той факт, що обвинувачений   ОСОБА_7 своїми діями (знищенням та заміною без дозволу відповідних органів маркування заводського номеру (номеру шасі) з ідентифікаційним номером транспортного засобу) сприяв тому, щоб неможливо було ідентифікувати та визначити належність цієї сільськогосподарської техніки законним власникам. Тому посилання захисту на відсутність документів на сільгосптехніку є некоректними. Крім того, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнані потерпілими у кримінальному провадженні, предметом якого є саме визначена техніка.
Місцевий суд, закриваючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , у зв`язку із закінченням строків давності,дійшов правильного висновку про необхідність скасування арешту на сільськогосподарську техніку, на підставі ст.174 КПК України, оскільки підстав, визначених ч.4 цієї норми,  встановлено не було, та,  дотримуючись вимог ст.100 КПК України, правомірно повернув її законним володільцям  -    ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .   
Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника, належним чином перевірив викладені  в апеляційній скарзі доводи,  в тому числі в  частині неповернення сільськогосподарської техніки ОСОБА_7 ,  визнав їх безпідставними та зазначив мотиви, з яких апеляційну скаргу в цій частині визнано необґрунтованою. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст.419, 370 КПК України, тому доводи сторони захисту з цього приводу теж неприйнятні.    
Захисник ОСОБА_6   скаржиться на неправильне застосування судами закону України про кримінальну відповідальність, а саме  ст.169 КПК України. 
Суд зауважує, що відповідно до ст.3 КК України, законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України.
В свою чергу, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України                  (ст.1 КПК України).
Тому, стверджувати про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, при цьому посилатись на  порушення норми  Кримінального процесуального кодексу України, є помилкою.   
Матеріали провадження не містять даних про порушення вимог кримінального процесуального чи неправильне застосування кримінального законів, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, а тому підстав для задоволення касаційної скарги захисника  немає. 
У зв`язку із цим та керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне  залишити ухвалу суду апеляційної інстанції без зміни. 
З цих підстав Суд ухвалив:
 
Ухвалу Одеського апеляційного суду від 24 листопада 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                                 ОСОБА_2                                 ОСОБА_3