Номер провадження: 22-ц/813/413/23 
Справа № 494/451/19
Головуючий у першій інстанції Дєтков О. Я.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.04.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Власенко С.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 25 лютого 2020 року по цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , про усунення перешкод у здійсненні права власності на земельну ділянку та за позовом ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , Березівської міської ради Одеської області про поновлення права власності на земельну ділянку, -
                                        ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначала, що вона є власником земельної ділянки, площею 0,0837 га, на якій розташований жилий будинок АДРЕСА_1 . Відповідачці на праві власності також належить земельна ділянка, площею 0,0722 га, по АДРЕСА_1 , на якій розташований жилий будинок з господарськими будівлями. Вказані земельні ділянки є суміжними із загальною межею, яка має довжину 48,94 м. У 2016 році відповідачка без її згоди пересунула сумісну межу (паркан) вглиб її території, в результаті чого збільшила площу своєї ділянки та зменшила ділянку ОСОБА_4 , а згодом самочинно, без проектної документації, з порушенням встановлених правил, обладнала на частині земельної ділянки ОСОБА_4 каналізацію свого будинку з виведенням побутових стоків у вигрібну яму. Усунути зазначені порушення відповідач в добровільному порядку не хоче, що змусило ОСОБА_4 звернутися до суду. У зв`язку з цим, ОСОБА_1 просить суд усунути перешкоди в здійсненні права власності на земельну ділянку, площею 0,0837 га, за вищевказаною адресою шляхом зобов`язання ОСОБА_2 відновити розмір та межі належної їй земельної ділянки відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовленої ТОВ «ЦІОНМ «Будсервіе» в 2016 році, а саме відновити межові знаки за вказаною адресою та перенести фактично існуючі межі земельної ділянки й паркан в бік території земельної ділянки відповідачки в точці межі під межовим знаком АДРЕСА_2 (довжина цієї лінії межи між 1-8: 14,73 м) - на 1,15 м, в точці межі під межовим знаком № НОМЕР_1 (довжина цієї лінії межи між 8-7: 14,39 м) - на 0,62 м, та здійснити демонтаж без неможливості подальшої експлуатації відстійника і вигрібної ями, тампонаж каналізаційних труб шляхом проведення робіт із їх заварювання, а також здійснити заходи щодо влаштування необхідних інженерно-технічних заходів для запобігання стіканню атмосферних опадів з покрівлі і карнизів будівлі на територію та стіни будівель належної їй ділянки.
У вересні 2019 року ОСОБА_2  звернулася до суду із позовом до  ОСОБА_1  і Березівської міської ради Одеської області про поновлення права власності на земельну ділянку, третя особа - ОСОБА_3 . 
Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 25 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 та у задоволенні позову ОСОБА_2   відмовлено.
Не погоджуючись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Березівського районного суду Одеської області від 25 лютого 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог, в іншій частині залишити рішення без змін, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Тобто рішення суду першої інстанції оскаржено ОСОБА_1 та переглядається лише в частині відмови у задоволенні первісного (основного) позову ОСОБА_1 . В іншій частині рішення суду не оскаржено і в апеляційному порядку не переглядається.
Будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, сторони в судове засідання, призначене на 11.04.2023 року на 14-30 г., не з`явилися.
Від відповідача ОСОБА_3 (правонаступник померлої ОСОБА_2 ), до апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи без його присутності.
Від представника позивача та апелянта ОСОБА_1 адвоката Ореза В.П. надійла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Оскільки поважність причин відсутності сторін у судовому засіданні апеляційним судом не встановлена, з урахуванням того, що позивач реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, а відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, та наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Схожі за змістом висновки викладені у постанові  Верховного Суду у справі № 361/8331/18. 
За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Залишаючи позов  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , про усунення перешкод у здійсненні права власності на земельну ділянку без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що: 
- ОСОБА_2 правомірно здійснила всі необхідні виробничо-будівельні, санітарно-технічні і спеціальні роботи по будівництву жилого будинку і інших споруд на земельній ділянці АДРЕСА_1 ще у 1982 році та по теперішній час володіє і користується всім майном, а саме жилим будинком та іншими господарськими спорудами, розташованими за вказаною адресою;
- ОСОБА_1 не довела факту пересування відповідачем межі та захоплення частини її земельної ділянки, порушення відповідачем будівельних та санітарних норм при будівництві та подальшій експлуатації відстійника і вигрібної ями, а також затікання атмосферних опадів з покрівлі і карнизів будівлі на територію та стіни будівель належної їй ділянки.
Проте повністю погодитися з усіма такими висновками суду першої інстанції не можна.
З матеріалів справи вбачаються наступні обставини у хронологічному порядку:
- відповідно до свідоцтва про право власності на будівлю від 10.12.1952 року домоволодіння в АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Свідоцтво видано на підставі рішення народного суда 2-го дільниці м. Березівка 25.10.1952 року на праві особистої власності (т.1 а. с. 41); 
- згідно з договором від 02.09.1982 року ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_2 купила 3/10 частин жилого будинку по АДРЕСА_1 жиловою площею 30 кв. м., корсиною - 57,5 кв. м. на земельній ділянці площею 600 кв. м. Жила частка 3/10 складає 11 кв.м. Дана частка належала ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право особистої власності на домолодіння виданого Березівською районною радою Одеської області від 06.11.1981 року, зареєстрованого в Березівському БТІ у кн. 6 стор. 110, реєстр 366 (т.1 а. с. 161-162);
- згідно з випискою з рішення Березівської міської ради народних депутатів Одеської області № 13 від 15.09.1982 року відведено ОСОБА_2 під будівництво індивідуального жилого будинку в АДРЕСА_4 площею 787 кв. м. (т.1 а. с. 84; 163);
- згідно з актом виноса в натуру земельної ділянки індивідуального забудовника від 06.12.1982 року з посиланням на рішення Березівської міської ради народних депутатів Одеської області № 13 від 15.09.1982 року встановлено в натурі межі земельної ділянки в АДРЕСА_1 площею 787 кв.м. (т.1 а. с. 87, 166);
- згідно з дозволом за підписом голови Березівської міської ради народних депутатів Одеської області від 07 грудня 1982 року ОСОБА_2 на підставі рішення № 13 від 15.09.1982 року надано дозвіл на провадження виробнично-будівельних, санітарно-технічних і спеціальних робіт з будівництва, які містяться в генеральному плані, погодженому з відділом комунального господарства виконкому Березівської міської ради народних депутатів на земельній ділянці АДРЕСА_1 . Технічна документація затверджена: рішення міської ради, дозвіл на провадження робіт, генплан ділянки. Строк закінчення робіт 1985 рік. Роботи провадяться господарським способом (т.1 а.с. 85-86; 164-165);
- згідно з Актом про закінчення будівництва та ведення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 04.08.1987 року будівництво за адресою: АДРЕСА_1 тривало з 1982 по 1987 рік. Будинок має корисну площу 94,4 кв. м., жилу- 65,1 кв. м. Надвірні споруди складються з літньої кухні, гаражу, погрібу, вбиральні, трьох сараїв. Відступлення від технічної документації не виявлено, дефектів і недоліків будівництва - не має. Комісією визнано, що в якісному відношенні роботи виконані: конструктивна частина - добре, зовнішнє архітектурне оформлення - добре, благоустрій земельної ділянки - добре. Загальна оцінка будівництва - 14 721 крб. Комісія визнала, що пред`явлене до здачі в експлуатацію домоволодіння ОСОБА_2 слід вважати прийнятим в експлуатацію (т.1 а. с. 88; 167);
- згідно з випискою з рішення Березівської міської ради народних депутатів № 15 від 05.11.1987 року затверджені акти прийомки в експлуатацію домоволодіння АДРЕСА_1 корисною площею 94,4 кв. м., жилою- 65,1 кв. м. та вирішено видати на ім`я ОСОБА_2 свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння (т.1 а. с. 89; 168);
- згідно з свідоцтвом про право особистої власності від 11.12.1987 року домоволодіння АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 . Свідоцтво зареєстроване в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації у реєстраційній книзі під № 5 реєстр 356-а стор. 110 (т. 1 а.с. 90-91;169-170);
- рішенням Березівської міської ради народних депутатів Одеської області від 02.03.1989 року ОСОБА_6 видано свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння взамін старих правовстановлюючих документів. Встановлено міську норму землекористування 600 кв. м., надлишки земельної ділянки 100 кв. м. надати у тимчасове користування (відповідно до точного змісту архівної копії даного рішення, отриманої на запит Одеського апеляційного суду від Березівського районного відділу поліції витребуваної в межах досудового розслідування за ч.4 ст. 358 КК України ) (т. 4 а. с. 120-122); 
- згідно з договором від 11 квітня 1989 року ОСОБА_6 подарував ОСОБА_1 жилий будинок з господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 на земельній ділянці, площею 600 кв.м. Жилий будинок з господарськими спорудами належить ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого Березівською міською радою народних депутатів 17.03.1989 року зареєстрованого в Березівському БТІ у кн. 5 стор. 109, реєстр 356 (т. 1 а. с. 28); 
- відповідно до копії рішення  Березівської міської ради народних депутатів від 29.09.1993 року   передано у приватну власність земельні ділянки, в тому числі ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 площею 853 кв. м. (т.1 а. с. 25-26); 
- згідно з заявою від 08.11.2010 року ОСОБА_1  просила внести уточнення до рішення Березівської міської ради народних депутатів від  29.09.1993 року  в частині площі переданої земельної ділянки - замість 853 кв. м. зазначити 837 кв. м. (т.4 а. с. 82);
- згідно з рішенням першої сесії Березівської міської ради VI скликання № 31-VI від 18.11.2010 року затверджено площу земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_1 та внесено зміни до рішення Березівської міської ради народних депутатів від 29.09.1993 року, надано згоду на виготовлення технічної документації із землеустрою по складанню державного акта на право власності на земельну ділянку, яка фактично складає 0,0837 га. (в технічному паспорті вказано 0,0853 га.) та надати БТІ фактичну площу для внесення корективів. Земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т.4 а. с. 37);
- відповідно до акту про встановлення меж в натурі від 19.11.2010 року площа земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 складає 0,0837 га. (т. 4 а. с. 38);
- згідно з Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 664222 від 02 грудня 2011 року земельна ділянка, площею 0,0837 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 (т. 1 а. с. 8);
- згідно з Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЛ №299620 від 06 квітня 2012 року, земельна ділянка, площею 0,0722 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 (т. 1 а. с.173);
- рішенням третьої сесії Березівської міської ради VII скликання № 93-VII від 18.02.2016 року в порядку розгляду заяви ОСОБА_1 надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі орієнтовною площею 0,0853 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а. с. 21);
- рішенням третьої сесії Березівської міської ради VII скликання № 254-VII від 20.10.2016 року скасовано рішення №93-VII від 18.02.2016 року;
- постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2017 року у справі №  494/173/17 скасовано постанову Березівського районного суду м. Одеси від 28.03.2017 року, якою позов ОСОБА_1 про скасування рішення Березівської міської ради Одеської області №254-VII від 20.10.2016 року залишено без задоволення та ухвалено нову постанову про задоволення позову ОСОБА_1 . Апеляційний адміністративний суд виходив з того, що рішення №93-VII від 18.02.2016 року про надання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі орієнтовною площею 0,0853 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відноситься до ненормативного акту, оскільки містить конкретний припис і вичерпало свою дію своїм виконанням, а саме: виготовленням на виконання цього рішення позивачем відповідної технічної документації, що і було здійснено позивачем у спірному випадку. Таким чином, оскільки на підставі рішення третьої сесії Березівської міської ради VІІ скликання від 18.02.2016 року № 93-VІІ виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів позивача, у Березівської міської ради не було підстав для скасування цього рішення своїм же рішенням (т.1 а. с. 40-43); 
- згідно з Єдиним державним реєстром судових рішень вбачається, що у постанові Березівського районного суду м. Одеси від 28.03.2017 року відображено, що представник відповідача Березівської міської ради Одеської області в письмових запереченнях зазначила, що рішенням сесії Березівської міської ради №93-VII від 18.02.2016 року повторно було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , що є порушенням. Виявивши вказане порушення міська рада 20.10.2016 року скасувала своє рішення, так як воно суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права третіх осіб, про що повідомили ОСОБА_1 . Також в запереченнях на позовну заяву вказали, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян проводиться один раз по кожному виду використання, зазначили, що заява ОСОБА_1 була розглянута помилково, так як вона приховала той факт, що вищевказана земельна ділянка вже передавалась їй у власність та був виготовлений державний акт на право власності на землю у 2011 році, який підписаний нею та отриманий без зауважень;
- згідно з технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, яка виготовлена ТОВ «ЦІОНМ «Будсервіс» на замовлення ОСОБА_1 межа, що розділяє земельні ділянки сторін має вигляд вогнутої лінії вбік земельної ділянки ОСОБА_1 , площа якої була взята за основу у розмірі 0,0853 га.(т. 1 а. с. 31-37); 
 - згідно з Актом позапланової перевірки дотримання законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних і будівельних норм, стандартів і правил від 26.05.2016 року, складеного ДАБІ в Одеській області за адресою: АДРЕСА_1 у присутності домоволодільця ОСОБА_2 проведено позапланову перевірку дотримання законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. За результатами перевірки встановлено порушення вимог ДБН 360-92 п. 3.25 б* (обладнання внутрішньо домової каналізації і виведенням побутових стоків у вигріб забороняється), чим порушено ст. 5 Закону України «Про основи містобудування». Вигрібну яму розташовано на відстані 4 м. від стіни нежитлової будівлі сусідки ОСОБА_1 , а також 3 м. від стіни житлового будинку ОСОБА_2 та за межами присадибної ділянки по АДРЕСА_1 (т.1 а. с. 101-102);
- за виявленим фактом встановлено порушення вимог ДБН 360-92 п. 3.25 б* (обладнання внутрішньо домової каналізації і виведенням побутових стоків у вигріб забороняється), чим порушено ст. 5 Закону України «Про основи містобудування», внаслідок чого інспектором ДАБІ в Одеській області 26.05.2016 складено протокол про адміністративне праворушення відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст. 96 КУпАП (т.1 а. с. 103-104);
- 26.05.2016 року ДАБІ в Одеській області видано припис ОСОБА_2 щодо усунення порушення у сфері містобудівного законодавства (обладнання внутрішньодомової каналізації і виведенням побутових стоків у вигріб) шляхом приведення земельної ділянки у первинний стан до 26.05.2016 року (т.1 а. с. 105-106);
- постановою ДАБІ в Одеській області від 14.06.2016 року визнано винною ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 96 КУпАП у зв`язку з порушенням вимог ДБН 360-92 п. 3.25 б* (обладнання внутрішньо домової каналізації і виведенням побутових стоків у вигріб забороняється), чим порушено ст. 5 Закону України «Про основи містобудування» та накладено штраф у розмірі 170 грн. (т.1 а. с. 111-112);
- згідно з квитанцією від 29.06.2016 року штраф оплачений ОСОБА_2 у повному обсязі (т. 1 а. с. 113); 
- згідно з Актом позапланової перевірки дотримання законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних і будівельних норм, стандартів і правил від 14.08.2016 року, складеного ДАБІ в Одеській області за адресою: АДРЕСА_1 у присутності домоволодільця ОСОБА_2 проведено позапланову перевірку дотримання законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. За результатами перевірки встановлено порушення вимог ДБН 360-92 п. 3.25 б* (обладнання внутрішньо домової каналізації і виведенням побутових стоків у вигріб забороняється) і що не виконані вимоги п.1 Припису Департаменту від 26.05.2016 року щодо усунення порушень містобудівного законодавства, чим порушено вимогу п. п. 2 п. 3 ч.3 ст. 41 «Про регулювання містобудівної діяльності» (т. 1 а. с.116-128);
- за виявленим фактом невиконання ОСОБА_2 п.1 Припису Департаменту від 26.05.2016 року і не усунення порушень містобудівного законодавства інспектором ДАБІ в Одеській області 28.08.2016 року складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст. 188-42 КУпАП (т.1 а. с. 103-104);
- 28.08.2018 року ДАБІ в Одеській області видано припис ОСОБА_2 щодо усунення порушення у сфері містобудівного законодавства (обладнання внутрішньодомової каналізації і виведенням побутових стоків у вигріб) усунення порушення містобудівного законодавства шляхом демонтажу та неможливості подальшої екплуатації відстійника та вигрібної ями та здійснення тампонажу каналізаційних труб шляхом проведення робіт з їх заварювання, а також здійснення заходів щодо влаштування необхідних інженерно-технічних заходів для запобігання стіканню атмосферних опадів з покрівлі і карнизів будівлі на територію та стіни будівель сусідньої земельної ділянки. 28.08.2018 року ДАБІ в Одеській області, видано припис ОСОБА_2 щодо усунення порушення у сфері містобудівного законодавства (обладнання внутрішньодомової каналізації і виведенням побутових стоків у вигріб) шляхом приведення земельної ділянки у первинний стан до 28.09.2018 року (т. 1 а. с, 131-132).
Колегія суддів виходить з наступного.
Згідно зі статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі статтею 391 ЦК України та статтею 155 ЗК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані, обмежені або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до статті 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновлення межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.
Згідно зі статтею 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації, яка відповідно до статті 193 ЗК України містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів.
Згідно зі статтею 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.
Велика Палата Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц вказала, що за умови, що межа земельної ділянки позивача вже була відображена в технічній документації БТІ та технічній документації сторін, суд у межах заявлених позовних вимог зобов`язаний ухвалити рішення по суті таких вимог, а саме про поновлення межі земельної ділянки позивача із зазначенням ідентифікуючих ознак - розміру і поворотних точок та іншого, або відмовити у позові в разі, якщо порушення, на які вказував позивач, не знайдуть свого підтвердження.
Відповідно до положень статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з приписами статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Частиною третьою статті 152 Земельного кодексу України (далі -ЗК України) визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до статті 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і впорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.
У справі, що переглядається в апеляційному порядку, і ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , як правонаступник в порядку спадкоємства за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , є власниками суміжних земельних ділянок в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 на підставі державних актів про право власності, отриманих 02 грудня 2011 року та 06 квітня 2012 року відповідно.
Дані правовстановлюючі документи (державні акти про право власності ОСОБА_1 та/ або ОСОБА_3 на земельні ділянки) у передбаченому законом порядку недійсними (нечинними) не визнані.
Позивач обґрунтовує свій позов тим, що у 2016 році відповідачка без її згоди пересунула сумісну межу (паркан) вглиб її території, в результаті чого збільшила площу своєї ділянки та зменшила ділянку ОСОБА_4 , а згодом самочинно, без проектної документації, з порушенням встановлених правил, обладнала на частині земельної ділянки ОСОБА_4 каналізацію свого будинку з виведенням побутових стоків у вигрібну яму.
Між тим, як вбачається з обставин справи, позивач 04.02.2016 року звернулась до ТОВ «ЦІОНМ «Будсервіс» із заявою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі орієнтовною площею 0,0853 га. та одночасно позивач звернулась до Березівської міської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0.0853 га.
Тобто звернувшись у лютому 2016 року до Березівської міської ради з такою заявою, позивач фактично просила повторно надати їй дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 площею 0.0853 га., незважаючи на те, що на цю земельну ділянку їй у 2011 році вже було видано державний акт на площу 0,0837 га., який є діючим, а видачі даного державного акту передувало виготовлення технічної документації із землеустрою і встановлення в натурі меж земельної ділянки площею 0,0837 га. При цьому заяву про уточнення площі з 0,0853 га на 0,0837 га подала у 2010 році сама ОСОБА_1 (т.4 а. с. 82), а Березівська міська рада на підставі цієї заяви ОСОБА_1 , як це встановлено, внесла відповідні зміні у своє рішення від 29.09.1993 року щодо площі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 - замість 853 кв.м. на 837 кв.м.
Крім того, під час розгляду справи в Одеському апеляційному суді від Березівського районного відділу поліції надійшло звернення з приводу направлення завіреної копії рішення Березівської міської ради народних депутатів від 02.03.1989 року, яка була додана до матеріалів цивільної справи ОСОБА_1 на підтвердження заявлених вимог. Звернення поліції обгрунтовано необхідністю розслідування кримінального правопорушення. 
В свою чергу апеляційний суд витребував від Березівського районного відділу поліції варіант архівної копії даного рішення, яке було вилучено відділом поліції з архіву Березівської РА і достовірність якого підтверджена посадовими особами даної районної адміністрації.
Як вбачається зі змісту архівної копії рішення Березівської міської ради народних депутатів від 02.03.1989 року, яка направлена до апеляційного суду Березівським районним відділом поліції, дане рішення стосується видачі попередньому власнику будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_6 свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння взамін старих правовстановлюючих документів, а також встановленням міської норми землекористування у розмірі 600 кв.м. та наданням надлишку земельної ділянки у розмірі 100 кв. м. у тимчасове користування ОСОБА_6 .
Між тим у варіанті копії цього самого рішення, яке додано до матеріалів справи позивачем ОСОБА_1 , вбачається, що надлишок площі земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , який переданий у тимчасове користування ОСОБА_6 у 1989 році становить 253 кв.м. 
Даний варіант копії рішення від 02.03.1989 року вплинув на прийняття рішення Березівської міської ради від 29.09.1993 року про передачу у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки за даною адресою саме площею 853 кв. м., яка була у 2010 році уточнена рішенням Березівської міської ради до 837 кв. м. за заявою самої ж ОСОБА_1 і саме така площа була включена у державний акт про право приватної власності від 02.12.2011 року. 
Проте вже у 2016 році ОСОБА_1 намагалась збільшити площу земельної ділянки з 837 кв.м. до 853 кв.м. відповідно до обставин, які наведені у цій постанові Одеського апеляційного суду. 
На підтвердження своєї позиції позивач надала до суду ситуаційну схему з каталогом координат, складеною ТОВ «ЦІОНМ «Будсервіс» на замовлення ОСОБА_1 при виготовленні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, відповідно до якої, як це стверджує позивач, межа, яка розділяє земельні ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 має вигляд вогнутої лінії вбік земельної ділянки ОСОБА_1 .
При цьому із вказаної ситуаційної схеми та каталогу кординат, площа земельної ділянки ОСОБА_1  була взята за основу у розмірі   0,0853 га., в той час, як площа земельної ділянки ОСОБА_1 згідно з державним актом від 02.12.2011 року складає 0,0837 га.
Оцінюючи ситуаційну схему з каталогом координат в сукупності з іншими матеріалами справи та встановленими у справі обставинами, суд приходить до висновку, що вказані ситуаційна схема та каталог координат не можуть бути прийняті судом до уваги, як беззаперечні докази факту перенесення відповідачем паркану і захоплення частини земельної ділянки ОСОБА_1 .
Висновку судової будівельно-технічної експертизи, яка би підтвердила, що фактична межа між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 не відповідає межі, яка відображена в державних актах про право власності на земельні ділянки за цими адресами, відповідно від 02.12.2011 року та від 06.04.2012 року, з вказівкою дійсних розмірів та меж земельних ділянок сторін, якими обидві сторони фактично користуються, з встановленням наявності чи відсутності порушення відповідачем прав позивача, як власника земельної ділянки,  ОСОБА_1  до суду не надано та відповідного клопотання про призначення такої експертизи в суді першої та апеляційної інстанції  ОСОБА_1 не заявлено.
Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод в здійсненні права власності на земельну ділянку, площею 0,0837 га, за вищевказаною адресою шляхом зобов`язання ОСОБА_2 відновити розмір та межі належної їй земельної ділянки відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовленої ТОВ «ЦІОНМ «Будсервіс» в 2016 році, а саме відновити межові знаки за вказаною адресою та перенести фактично існуючі межі земельної ділянки й паркан в бік території земельної ділянки відповідачки в точці межі під межовим знаком АДРЕСА_2 (довжина цієї лінії межи між 1-8: 14,73 м) - на 1,15 м, в точці межі під межовим знаком № НОМЕР_1 (довжина цієї лінії межи між 8-7: 14,39 м) - на 0,62 м,
В частині вирішення судом вимог про здійснення демонтажу без неможливості подальшої експлуатації відстійника і вигрібної ями, тампонаж каналізаційних труб шляхом проведення робіт із їх заварювання, колегія суддів виходить з такого.
Як вбачається з матеріалів справи, домоволодіння АДРЕСА_1 , належало ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . 
Після продажу ОСОБА_5 своєї частини домоволодіння ОСОБА_2 у 1982 році, останній було відведено частину земельної ділянки площею 787 кв.м. під будівництво індивідуального жилого будинку 
Будівництво будинку та надвірних споруд, як вбачається з технічного паспорту було здійснено у 1985 році, а у 1987 році домоволодіння прийнято в експлатацію та ОСОБА_2 видано свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, яке зареєстровано в органах БТІ.
Стверджуючи, що у 2016 році відповідач перенесла паркан та захопила частину земельної ділянки позивача, яку використала під прокладку каналізаційних труб з виведенням побутових стоків у вигрібну яму, позивач не надала доказів здійснення відповідачем таких робіт.
Відповідач в свою чергу стверджувала, що каналізаційні труби були прокладені нею при будівництві будинку у 1983-85 роках за погодженням з колишнім власником сусіднього будинку ОСОБА_6 ще до дарування ним свого будинку у 1989 році ОСОБА_1 . Будь-якого будівництва після 1985 року відповідачем не здійснювалось.
Оскільки будь-якого доказу з фіксацією факту та дати проведення відповідачем робіт з прокладення каналізації (каналізаційних) труб та будівництва відстійнику та вигрібної ями за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 не надано, про проведення відповідної судової експертизи з визначенням часу прокладання каналізації, не заявлено, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що сама по собі констатація інспектором ДАБІ факту порушення ДБН 360-92 п. 3.25 б* у зв`язку з обладнанням за адресою: АДРЕСА_1 внутрішньо домової каналізації і виведенням побутових стоків у вигріб та проходження каналізаційних труб в близькості від стіни будинку позивача, не доводить, що дані роботи відповідачем були здійснені після введення у дію ДБН 360-92, як про це стверджує позивач у заявленому нею позові - у лютому 2016 року після перенесення нею паркану, який розділяв по межі їхні змельні ділянки та захоплення частини земельної ділянки позивача.
Крім того, за наведених обставин, позивач не довела, що існуюча каналізація порушує її права, як власника суміжної земельної ділянки та розташованого на ній будинку та надвірних споруд.
Зокрема позивач не надала належних доказів (висновків відповідних експертних досліджень), що каналізація втратила герметичність, забруднює її земельну ділянку, чи призводить до руйнування її будинку чи надвірних споруд, не надала доказів часу будівництва споруд на її земельній ділянці для співставлення з ймовірною датою будівництва каналізації на земельній ділянці відповідача.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у позові про усунення перешкод шляхом здійснення демонтажу без неможливості подальшої експлуатації відстійника і вигрібної ями, тампонаж каналізаційних труб шляхом проведення робіт із їх заварювання.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 правильність висновків суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про:
- усунення перешкод в здійсненні права власності на земельну ділянку, площею 0,0837 га, за вищевказаною адресою шляхом зобов`язання ОСОБА_2 відновити розмір та межі належної їй земельної ділянки відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовленої ТОВ «ЦІОНМ «Будсервіс» в 2016 році, а саме відновити межові знаки за вказаною адресою та перенести фактично існуючі межі земельної ділянки й паркан в бік території земельної ділянки відповідачки в точці межі під межовим знаком АДРЕСА_2 (довжина цієї лінії межи між 1-8: 14,73 м) - на 1,15 м, в точці межі під межовим знаком № НОМЕР_1 (довжина цієї лінії межи між 8-7: 14,39 м) - на 0,62 м, 
- усунення перешкод шляхом здійснення демонтажу без неможливості подальшої експлуатації відстійника і вигрібної ями, тампонаж каналізаційних труб шляхом проведення робіт із їх заварювання,
не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком суду першої інстанції без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.
Разом з тим, колегія суддів вважає доведеними вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод шляхом здійснення заходів щодо влаштування необхідних інженерно-технічних заходів для запобігання стіканню атмосферних опадів з покрівлі і карнизів будівлі на територію та стіни будівель належної їй ділянки.
Оскільки з матеріалів справи вбачається, що відстань між стінами будівель сторін складає близько 1 метра, і ДАБІ в Одеській області зафіксовано відсутність на будівлі належній відповідачу необхідних інженерних елементів для запобігання стіканню атмосферних опадів з покрівлі і карнизів будівлі на територію та стіни будівель сусідньої земельної ділянки, дані вимоги ОСОБА_1 є доведеними і підстав для відмови у цих вимогах у суду не було. До того ж, суд не навів конкретних і достатніх мотивів в обгрутування свого висновку про відмову у задоволенні вимог в цій частині. 
Таким чином, апеляційна скарга в інтересах ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позову про усунення перешкод та здійснення заходів щодо влаштування необхідних інженерно-технічних заходів для запобігання стіканню атмосферних опадів з покрівлі і карнизів будівлі на територію та стіни будівель належної їй ділянки скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення цієї частини вимог. В іншій частині рішення слід залишити без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Березівського районного суду Одеської області від 25 лютого 2020 року в частині відмови у задоволенні вимог про усунення перешкод та здійснення заходів щодо влаштування необхідних інженерно-технічних заходів для запобігання стіканню атмосферних опадів з покрівлі і карнизів будівлі на територію та стіни будівель належної позивачу земельної ділянки - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні нею права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_3 влаштувати необхідні інженерно-технічні заходи для запобігання стіканню атмосферних опадів з покрівлі і карнизів належної ОСОБА_3 будівлі за адресою: АДРЕСА_1 на територію та стіни будівель належної ОСОБА_1 земельної ділянки.
В іншій частині рішення суду залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 16.05.2023 року.

Головуючий        О.М. Таварткіладзе

Судді:        А.П. Заїкін

                                                                               С.О. Погорєлова