КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 761/18270/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1847/2023
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
11 квітня 2023 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,
за участю секретаря судового засідання Хоменко О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 липня 2022 року у складі судді Притули Н.Г.,
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
 
В С Т А Н О В И В :
 
У травні 2021 року ОСОБА_2 звернулась у суд із позовом у якому просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти на відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
 
Позов обґрунтовано тим, що 26.09.2020 позивач за актом прийому-передачі передала в користування відповідача власний автомобіль «ЗАЗ», державний номер НОМЕР_1 .
 
Разом з підписанням акту приймання-передачі автомобіля відповідач підписав розписку-зобов`язання за якою зобов`язався у випадку пошкодження та/або знищення ввіреного йому транспортного засобу відшкодувати шкоду, оцінено в установленому законом порядку власнику даного майна.
 
09.05.2021 о 09 год. 00 хв. в АДРЕСА_1 представник позивача виявила залишений відповідачем без нагляду автомобіль «ЗАЗ», державний номер НОМЕР_1 . Автомобіль був відчинений, ключі від замка запалення знаходились в автомобілі. При зовнішньому огляді автомобіля були виявлені механічні пошкодження. Згідно зі звітом від 12.05.2021, вартість матеріального збитку спричинених власнику автомобіля становить 24 384 грн 11 коп. та за складання звіту позивач сплатила 1 500 грн. Позивач вказує, що між сторонами був укладений договір позики автомобіля.
 
З огляду на вказане, на підставі положень статей 1166, 1187, 1192 ЦК України позивач звернулась до суду із вимогами про відшкодування матеріальної шкоди.
 
Позивач також зазначала, що внаслідок ДТП їй спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, спричинених пошкодженням автомобіля. неможливості протягом тривалого часу його використовувати за призначенням, порушення нормальних життєвих зв`язків, витраченням значного часу для придбання запасних частин для ремонту автомобіля. Таким чином позивач оцінила моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.
 
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04 липня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти на відшкодування матеріальної шкоди в сумі 23 372 грн 20 коп., 1 500 грн - витрати з визначення вартості матеріального збитку, 1 500 грн на відшкодування моральної шкоди та 667 грн 29 коп. судового збору.
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з оскаржуваним рішенням, вважає його незаконним, необґрунтованим та прийнятим без повного з`ясуваннявсіх обставин справи, що мають значення для справи, з грубим порушенням норм матеріального та процессуального права,  просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 травня 2022 року скасувати, прийняти нове, яким у позові відмовити в повному обсязі та вирішити питання судових витрат.
 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з того, що правова природа відносин, що виникла між сторонами не може розглядатись як договір оренди транспортного засобу, оскільки договір оренди не був нотаріально посвідченим, але так як автомобіль на час пошкодження перебував у користуванні відповідача, і ним не доведено, що пошкодження було не з його вини.
 
Але суд першої інстанції не врахував, що хоч договір оренди і не був посвідчений нотаріально, але між сторонами виникли правовідносини у сфері орендних послуг на підставі укладених між ними умови оренди від 26.09.2020.
 
Вказано, що судом першої інстанції не враховано також правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 27.11.2019 у справі №369/29/17, щодо можливості застосування положень глави 83 ЦК України лише в тому разі, коли тільки одна із сторін недійсного правочину здійснила його виконання.
 
Судом першої інстанції не встановлено та належним чином не досліджено ані правовідносини, що склалися між сторонами, ані виконання сторонами нікчемного договору.
 
Апелянт зазначає, що є необґрунтованим стягнення судом першої інстанції з відповідача на користь позивача суми збитків за пошкоджене авто тільки на підставі наданого позивачем звіту № 87/56.05.21 від 12.05.2021 про оцінку вартості матеріального збитку без з`ясування всіх обставин справи, без дослідження всіх доказів у повному обсязі. До того ж матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про пошкодження транспортного засобу саме відповідачем, порядок фіксації виявлених пошкоджень та джерело їх виникнення. 
 
Зазначено, що встановлені судом у рішенні обставини не перевірені доказами, а отже є недоведеними, а саме: заподіяння шкоди відповідачем, причинно-наслідковий зв`язок між неправомірною поведінкою та шкодою, вина відповідача. 
 
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Орловська В.А. в інтересах ОСОБА_2 вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, вимоги, викладені в ній, не відповідають чинному законодавству, а тому просить її відхилити, а рішення залишити без змін.
 
Позивачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася судом у встановленому законом порядку,  від адвоката Орловської В.А. в інтересах ОСОБА_2 надійшло клопотання про проведення засідання без їх участі, тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе слухати справу за їх відсутності.
 
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його представників адвокатів Кузьменко І.Г. та Молодожені Н.І., які просили апеляційну скаргу задовольнити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає рішення районного суду таким, що не підлягає скасуванню з огляду на наступне.
 
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Таким вимогам рішення районного суду відповідає в повній мірі.
 
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є власницею автомобіля «ЗАЗ VІDА», державний номер НОМЕР_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 14 т.1).
 
З акту прийому-передачі від 26.09.2020 убачається, що ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 автомобіль «ЗАЗ VІDА», державний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та страховий поліс (а.с. 17 т.1).
 
У вказаному акті прийому-передачі, власник надав користувачу технічно справний автомобіль; користувач повинен підтримувати об`єкт оренди в технічно справному стані, за свій рахунок проводити технічне обслуговування. Капітальний та поточний ремонт та нести затрати на його експлуатацію.
 
При передачі автомобіль не мав царапин, вм`ятин, сколів та тріщин,про що в акті видачі автомобіля від 26.09.2020 ОСОБА_1 поставив власний підпис (а.с. 16 т.1).
 
Також 26.09.2020 ОСОБА_1 підписав розписку-зобов`язання за якою він підтвердив,  що автомобіль отримав для власного використання та здача (повернення) транспортного засобу оформлюється розпискою про передачу транспортного засобу (а.с. 15 т.1).
 
В умовах оренди, які підписані ОСОБА_1 26.09.2020 року вказано, що при розірванні оренди користувач зобов`язується повідомити власнику про передачу автомобіля за 30 календарних днів до дати бажаного повернення (п.4 умов оренди) (а.с. 18 т.1).
 
Звітом №87/56.05.21 від 12.05.2021 року про оцінку вартості матеріального збитку визначено, що вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля «ЗАЗ VІDА», державний номер НОМЕР_1 становить 24 384 грн 11 коп. (а.с. 20-47, 121-134 т.1).  За проведення вказаної оцінки позивач сплатила 1 500 грн, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера №87/56.05.21 від 12.05.2021 (а.с.19 т.1).
 
Встановлено, що 18.01.2021 в м. Києві відбулась ДТП за участі автомобілів «Шкода» державний номерний знак НОМЕР_2 та «ЗАЗ VІDА», державний номер НОМЕР_1 .
 
Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 07.04.2021 року (справа №761/4297/21) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
 
Зі змісту постанови убачається, що 18.01.2021 року о 01 год. 30 хв. в м. Києві, по вул. Нагірній, 27, водій ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом «Шкода» державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись дорогою із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення з автомобілем «ЗАЗ» державний номерний знак НОМЕР_1 , який рухався назустріч, внаслідок чого обидва транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, чим ОСОБА_4 порушив п. 11.3 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Постанова набрала законної сили (а.с.78-80 т.1).
 
Цивільна відповідальність власника автомобіля «Шкода» державний номерний знак НОМЕР_2 на момент ДТП була застрахована АТ «ПРОСТО-страхування», яке визнало випадок, який стався 18.01.2021 страховим та на підставі страхового акту №150241 від 02.06.2021 виплатила ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 1 011 грн 91 коп. (а.с. 82 т.1).
 
Задовольняючи позов ОСОБА_2 в частині стягнення коштів в сумі 23 372 грн 20 коп.  районний суд виходив з того, що права власника транспортного засобу підлягають захисту, з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 ЦК України, оскільки відповідач не довів, що шкода завдана транспортному засобу сталася не з його вини.
 
З указаним висновком колегія суддів погоджується в повній мірі, з огляду на наступне.
 
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
 
Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України).
 
Главою 83 ЦК України врегульовані відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
 
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
 
Вирішуючи спір, районний суд правильно дослідив природу правовідносин, що виникли між сторонами, визнавши договір оренди автомобіля недійним з огляду на відсутність його нотаріального посвідчення.
 
Між тим, відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
 
Згідно ч. 2 ст. 216 ЦК України, якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.
 
Таким чином рішення суду першої інтонації в частині стягнення збитків є законним та обґрунтованим, з огляду на відсутність доказів, які б спростовували вину відповідача не спростував, який в силу приписів ч. 1 ст. 1214 ЦК України, з моменту заволодіння цим транспортним засобом та до моменту його повернення власнику, ніс відповідальність за допущенне погіршення такого майна. При цьому транспортний засіб був пошкоджений (в момент його передачі, згідно з актом від 26.09.2020 пошкодження автомобіля відсутні) вже після того як відповідач набув його без достатньої правової підстави (після 26.09.2020), тобто у період коли останній ним фактично володів. 
 
Доказів вибуття цього майна із володіння відповідача, на момент отримання пошкоджень, не надано як суд першої інстанції так і апеляційної. Відповідач не надав доказів повернення транспортного засобу позивачу у належному стані, в той час як мав вжити заходів для його повернення в силу вимог ч. 1 ст. 1212 ЦК України, вимагати належного оформлення такого повернення та фіксації наявності або відсутності пошкоджень. Тобто відповідач не довів, що шкода завдана не з його вини.
 
Обґрунтованим є й висновок суду про стягнення 1 500 грн витрат з визначення вартості матеріального збитку, який понесла позивачка, з огляду на доведеність вини відповідача.
 
Також колегія суддів погоджується з рішенням суду в частині стягнення з відповідача 1 500 грн моральної шкоди.
 
Так, за правилами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
 
У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
 
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
 
В даному випадку факт протиправності дій відповідача встановлено перебуванням транспортного засобу позивачки в його користуванні, яке призвело до його пошкодження, що безперечно спричинило їй душевні страждання та є підставою для відшкодування морально шкоди.
 
Щодо розміру моральної шкоди, то такий визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому слід виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
 
Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 1 500 суд першої в повній мірі врахував зазначене і колегія суддів не знаходить підстав для зміни такого розміру.
 
Доводи апеляційної скарги про те, що орендований автомобіль позивачки був залишений ОСОБА_1 08.05.2020 на СТО,  що належить сину ОСОБА_2 , а не на АДРЕСА_1 , як зазначено у позові, з посиланням на переписку в соціальній мережі Вайбер, колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу.
 
Так, змістом долученої до апеляційної скарги переписки, яка відбувалася у месенджері Вайбер між  ОСОБА_1 та  користувачем під назвою «Аренда авто» 08.05.2020 убачається, що відповідач на вимогу щодо оплати оренди послався на відсутність достатніх коштів для внесення орендного платежу за користування автомобілем та указував про перебування транспортного засобу на СТО  цього дня. Проте останній запис обміну інформації відбувся о 18:04 08.05.2020.
 
Належних доказів перебування отриманого на умовах оренди транспортного засобу  на станції технічного обслуговування та без механічних пошкоджень, відповідачем до справи не долучено, в той час як позивачка в особі свого представника заперечує проти указаних обставин.
 
Відповідно до змісту переписки, яка відбулася 09.05.2020 після 11.00,  відповідач  проінформував іншу сторону про небажання подальшої оренди транспортного засобу з підстав  відсутності належних доходів від його експлуатації та можливості вносити орендні платежі, проводити закупівлю запасних частин й оплачувати його ремонтні роботи.
 
У відповідь ОСОБА_1 попереджено, що у випадку наявності  бажання повернути автомобіль, йому запропоновано приїхати і здати авто, а не кидати, з метою  уникнення подальших розглядів (а.с. 183-187).
 
Разом з тим,  відповідно до заявлених вимог, підтверджених   адвокатом  Орловською В.А. у відзиві на апеляційну скаргу, 09.05.2020 о 09 год.  у АДРЕСА_1, саме представником позивачки - адвокатом  Орловською В.А. було виявлено залишений відповідачем  без нагляду автомобіль «ЗАЗ VІDА», державний номер НОМЕР_1 , двері в якому були відчинені, ключі знаходилися в замку запалювання й при зовнішньому огляді вона побачила наявні на ньому механічні пошкодження капоту, бамперу, кришки паливного баку, дверей передніх лівих, фари та ін. (а.с.2, 202-204).
 
Указані обставини долученою до справи відповідачем перепискою у месенджері Вайбер не спростовуються.
 
При цьому, колегія суддів враховує  доведені матеріалами справи обставини  проте, що  автомобіль «ЗАЗ VІDА», державний номер НОМЕР_1 , відповідачу  позивачкою був переданий згідно акту прийому-передачі від 26.01.2020 у технічно справному стані з відповідними документами. Окрім цього,  у акті міститься зобов`язання  відповідача про підтримання транспортного засобу у технічно справному стані, за свій рахунок проводити технічне обслуговування, капітальний та поточний ремонт та нести витрати по його експлуатації (а.с.17).
 
Також у п. 5  умов оренди,  узгоджених між сторонами, користувач - ОСОБА_1   зобов`язався під час повернення автомобіля власнику проконтролювати зовнішній вигляд  та справність авто,  в якому  його було передано власником у користування та  у випадку виявлення  несправностей та пошкоджень при здачі автомобіля, погодився, що відновлення попереднього стану здійснюється за його  рахунок, що засвідчено його власноруч викладеним підписом (а.с.18).
 
Отже, матеріалами справи підтверджено факт отримання автомобіля відповідачем у технічно справному стані відповідно до акту прийому-передачі.
 
Між тим, у такий же спосіб транспортний засіб власнику ОСОБА_1 не повернув,  доказів на підтвердження його технічного стану до справи не долучив. 
 
За наведених підстав, колегія суддів визнає голослівними, не підтвердженими належними  доказами посилання скаржника про залишення ним автомобіля в межах станції технічного обслуговування та відсутність на  ньому заподіяних з його вини механічних пошкоджень.
 
Колегія суддів погоджується з установленим судом першої інстанції розміром заподіяної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, остільки доказів на спростування установлених обставин до матеріалів справи відповідач не долучив,  клопотання про призначення по справі відповідної експертизи при наявності відповідних  роз`яснень, не заявляв.
 
Відхиляє колегія суддів й твердження апеляційної скарги про неправильне застосування під час вирішення спору положень матеріального права.
 
Відповідно до  ч. 2 ст.799 ЦК договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
 
Матеріалами справи установлено, що договір оренди, укладений між сторонами, нотаріально посвідчений не був.
 
 Згідно ч.1 ст.220 ЦК у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
 
Отже, укладений між сторонами договір оренди є нікчемним в силу закону.
 
 Відповідно до  ч.1, 2, п.1 ч.3 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
 
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
 
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:
повернення виконаного за недійсним правочином.
 
Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна (ст.1213 ЦК).
 
За змістом ч.1 ст. 1214 ЦК України, Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи.
 
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала(ч.1 ст.1166 ЦК).
 
З огляду на викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав стягнення з відповідача на користь позивачки шкоду, завдану виявленим пошкодженням транспортного засобу, остільки саме відповідач  з моменту початку володіння указаним транспортним засобом та до моменту його повернення  власнику, несе відповідальність  за погіршення указаного майна.
 
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду апелянтом не надано.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 липня 2022 рокузалишити без змін.
 
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 26 квітня 2023 року.
 
Суддя-доповідач:

Судді: