Постанова 
Іменем України 
 
31 травня 2023 року
м. Київ
справа № 372/1436/13-ц
провадження № 61-11139св22
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Фаловської І. М. (суддя-доповідач),
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Сердюка В. В., Стрільчука В. А.,
учасники справи:
скаржник (боржник) - ОСОБА_1 ,
заінтересована особа (стягувач) - Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна»,
суб`єкт оскарження- державний виконавець Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Васильєв Павло Сергійович, на постанову Київського апеляційного суду від 29 вересня 2022 року у складі колегії суддів: Журби С. О., Писаної Т. О., Приходька К. П.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст скарги
У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, заінтересована особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (далі - ТОВ «Росвен Інвест Україна»), на дії державного виконавця Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Обухівський ВДВС в Обухівському районі Київської області Центрального МРУ Міністерства юстиції (м. Київ)).
Скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що 22 серпня 2013 року Обухівський районний суд Київської області видав виконавчий лист про солідарне стягнення з нього та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») заборгованості за кредитом у сумі 607 975,00 грн; заборгованості за процентами за користування кредитом - 390 092,12 грн; пені за прострочення сплати кредиту - 56 490,97 грн; штрафу - 61 626,03 грн, а всього - 1 116 184,12 грн.
На примусовому виконанні в Обухівському ВДВС в Обухівському районі Київської області Центрального МРУ Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження (далі - ВП) № 42892721, відкрите 11 квітня 2014 року лише щодо нього як боржника.
Заявник зазначав, що з 10 січня 1992 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .
Під час перебування у шлюбі ним та його дружиною був придбаний автомобіль марки КІА SPORTAGE, 2019 року випуску, VIN:  НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , колір коричневий.
Його дружина ОСОБА_2 не є боржником чи стороною ВП № 42892721.
Також він вказував, що державний виконавець не встановив, що вказаний автомобіль є спільною власністю подружжя, крім того, постанова про відкриття виконавчого провадження йому взагалі не була направлена, а відтак й були порушені норми чинного законодавства та його права як боржника.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд:
визнати неправомірною бездіяльність Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області Центрального МРУ Міністерства юстиції (м. Київ) щодо ненадання (не направлення) йому постанови про відкриття виконавчого провадження, нез`ясування його сімейного стану та невстановлення, чи придбаний спірний автомобіль у період шлюбу, нездійснення належної перевірки його майнового стану;
визнати протиправними дії Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області Центрального МРУ Міністерства юстиції (м. Київ) щодо прийняття постанов про арешт майна боржника та розшук його майна за ВП № 42892721, а також щодо внесення до Єдиного державного реєстру боржників запису відносно нього як боржника за ВП №42892721, щодо внесення інших обтяжень (арештів), записів, заборон та інше, які накладені відносно нього за ВП №42892721;
зобов`язати ВДВС в Обухівському районі Київської області Центрального МРУ Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати постанову про розшук майна боржника за ВП № 42892721; скасувати у Єдиному державному реєстрі боржників запис відносно нього за ВП № 42892721; скасувати усі інші обтяження (арешти), записи, заборони та інше, які накладені у рамках ВП № 42892721, а також просив повернути йому автомобіль марки КІА SPORTAGE, 2019 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , колір коричневий.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
Обухівський районний суд Київської області своєю ухвалою від 12 липня 2022 року скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково.
Визнав дії державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), в провадженні якого перебуває ВП № 42892721, щодо ненадання (не направлення) боржнику ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження, а також винесення постанови про арешт майна боржника ОСОБА_1 у ВП № 42892721, та постанови про розшук майна боржника ОСОБА_1 за ВП № 42892721, протиправними.
Скасував постанову Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міського управління Міністерства Юстиції (м. Київ) про арешт майна боржника ОСОБА_1 за ВП № 42892721.
Скасував постанову Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міського управління Міністерства Юстиції (м. Київ) про розшук майна боржника ОСОБА_1 за ВП № 42892721.
Повернув боржнику ОСОБА_1 автомобіль марки КІА SPORTAGE, 2019 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .
У задоволенні решти вимог скарги відмовив.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що під час здійснення опису, арешту та вилучення у боржника автомобіля та прийняття оскаржуваної постанови від 03 серпня 2021 року державний виконавець не був позбавлений можливості з`ясувати правовий статус майна - спірного автомобіля, який був вилучений у боржника, а відтак й діяти у спосіб та в порядку, які встановлені чинним законодавством, керуючись верховенством права та не допускаючи порушення прав та свобод інших громадян, які охороняються законом та Конституцією України. Разом з тим, будь-яких доказів надіслання боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження ним не надано.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ТОВ «Росвен Інвест Україна» оскаржило її в апеляційному порядку.
Київський апеляційний суд своєю постановою від 29 вересня 2022 року ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 12 липня 2022 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовив.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що скаржник пропустив встановлений законом строк для подання скарги, а також були відсутні поважні причини для поновлення судом такого строку, у зв`язку з чим скарга не підлягає задоволенню.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2022 року через систему «Електронний суд», ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Васильєв П. С., просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 127/2-2177/2005 (провадження № 61-38328св18), від 08 липня 2020 року у справі № 589/6044/13 (провадження № 61-35606св18), від 22 грудня 2021 року у справі № 760/19348/20 (провадження №  61?7645св21).
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд помилково вважав, що моментом початку обрахування строків на звернення до суду зі скаргою є момент відкриття виконавчого провадження та не взяв до уваги, що бездіяльність є системним та триваючим правопорушенням.
Крім того, судом залишено поза увагою, що спірний автомобіль є спільною власністю подружжя, що в свою чергу виключає звернення стягнення на нього.
Заявник у касаційній скарзі посилається на неправильне викладення апеляційним судом резолютивної частини постанови, зокрема, на дії державного виконавця було відмовлено повністю у всіх вимогах, які були наведені у скарзі, включаючи вимогу про визнання неправомірною бездіяльності органу ДВС щодо ненадання (ненаправлення) боржникові постанови про відкриття виконавчого провадження, що не узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 756/9582/14-ц.
Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Верховний Суд своєю ухвалою від 16 січня 2023 року відкрив касаційне провадження та витребував матеріали справи з Обухівського районного суду Київської області.
У травні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
Верховний Суд своєю ухвалою від 22 травня 2023 року призначив справу до розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 22 серпня 2013 року Обухівський районний суд Київської області видав виконавчий лист про солідарне стягнення з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра»  заборгованості за кредитом у сумі 607 975,00 грн; заборгованості за процентами за користування кредитом - 390 092,12 грн; пені за прострочення сплати кредиту - 56 490,97 грн; штрафу - 61 626,03 грн, а всього - 1 116 184,12 грн.
На примусовому виконанні в Обухівському ВДВС в Обухівському районі Київської області Центрального МРУ Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває ВП № 42892721, відкрите 11 квітня 2014 року лише щодо боржника - ОСОБА_1 .
З 10 січня 1992 року ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .
Під час перебування у шлюбі скаржником та його дружиною був придбаний автомобіль марки КІА SPORTAGE, 2019 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , колір коричневий.
Дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не є боржником чи стороною ВП № 42892721.
Відповідно до акта про вилучення, примусового відчуження або залучення транспортних засобів від 08 квітня 2022 року, складеного в/ч НОМЕР_3 , згідно з рішенням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 07 квітня 2012 року б/н та наряду від 07 квітня 2012 року б/н, у зв`язку з введенням воєнного стану в межах виконання військово-транспортного обов`язку здійснено примусове відчуження, вилучення майна, власником якого є ОСОБА_1 , а саме: легковий автомобіль марки КІА SPORTAGE, державний номерний знак НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_1 . Вартість автомобіля за результатами оцінки становить 487 006,00 грн.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно зі статтею 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (тут і надалі - Закон № 606-XIV) у редакції, чинній на час відкриття виконавчого провадження, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). 
Аналогічні положення містяться і в статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ (тут і далі - Закон № 1404-XIV) у редакції, чинній на час прийняття постанов про накладення арешту на майно та його розшук. 
Тобто, виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 просив суд поновити йому строк на звернення до суду з вказаною скаргою, яку він направив засобами поштового зв`язку 21 вересня 2021 року, оскільки не отримував жодних документів від виконавчої служби, а відтак не був обізнаний навіть з фактом існування виконавчого провадження.
Клопотання про поновлення строку на звернення до суду зі скаргою ОСОБА_1 обґрунтовував відсутністю у нього інформації про існування виконавчого провадження та вчинення оскаржуваних дій. Суд першої інстанції вказане клопотання не розглядав.
Апеляційний суд установив, що Обухівський районний суд Київської області своєю ухвалою від 23 червня 2020 року у справі № 372/1436/13 заяву ТОВ «Росвен Інвест Україна» про заміну сторони виконавчого провадження задовольнив. Замінив сторону стягувача з ПАТ «КБ «Надра» на правонаступника ТОВ «Росвен Інвест Україна» у ВП № 42892721 щодо виконання виконавчого листа у цивільній справі № 372/1436/13-ц.
Київський апеляційний суд своєю постановою від 19 січня 2022 року ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 23 червня 2020 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким заяву ТОВ «Росвен Інвест Україна» про заміну сторони виконавчого провадження задовольнив. Замінив стягувача ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «Росвен Інвест Україна» у ВП № 42892721 з примусового виконання рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 травня 2013 року у справі № 372/1436/13-ц за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором з інших підстав.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - Реєстр), є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
Згідно з частинами першою, третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право повністю або частково відтворювати судові рішення, що проголошені судом прилюдно, у будь-який спосіб, у тому числі через оприлюднення в друкованих виданнях, у засобах масової інформації, створення електронних баз даних судових рішень. Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. 
Апеляційний суд, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції зауважив, що посилання скаржника про необізнаність з фактом існування виконавчого провадження та вчинення оскаржуваних дій державним виконавцем, принаймні з 26 червня 2020 року, не відповідають дійсності, адже з огляду на судові рішення, які є у відкритому доступі, ОСОБА_1 направляв до суду заяву про проведення судового розгляду справи без його участі і не заперечував щодо заміни сторони у виконавчому провадженні, яке є предметом розгляду і у цій справі.
Також апеляційний суд зазначив, що постановою про опис та арешт спірного автомобіля від 03 серпня 2021 року, яку серед інших оскаржує ОСОБА_1 у цій справі, арештовано спірний автомобіль, в рамках саме оскаржуваного виконавчого провадження. Вказана обставина додатково свідчить про обізнаність скаржника як про факт існування виконавчого провадження, так і про вчинення в рамках такого виконавчого провадження державним виконавцем дій, які скаржник вважає незаконними і які він оскаржує.
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні скарги, апеляційний суд виходив з того, що скаржник пропустив встановлений законом строк для подання скарги, а також не навів поважні причини для поновлення такого строку, у зв`язку з чим скарга не підлягає задоволенню.
Колегія суддів з висновками апеляційного суду не погоджується з огляду на таке.
У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. 
Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11 Закону № 606-XIV). 
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».
Положеннями статті 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Предметом скарги є вимога заявника до суб`єкта оскарження про поновлення прав і законних інтересів, порушених його діями (бездіяльністю), щодо якої суд повинен постановити рішення.
У справі, що переглядається, вимогою заявника є оскарження бездіяльності та дій, рішень державного виконавця, що полягають у: ненаданні (ненаправленні) боржникові ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження; нез`ясуванні його сімейного стану та не встановленні чи придбаний спірний автомобіль під час перебування боржника в шлюбі; нездійсненні належної перевірки майнового стану боржника.
У постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 127/2?2177/2005 (провадження № 61-38328св18) викладено правовий висновок, що бездіяльність, на відміну від дії, не має моменту вчинення. Бездіяльність має триваючий характер та існує до часу початку дій, які свідчать про припинення бездіяльності. Триваюче правопорушення передбачає перебування у стані безперервного тривалого вчинення особою протиправних дій (бездіяльності), у зв`язку із чим неправомірна бездіяльність може бути оскаржена упродовж усього часу тривання відповідного правопорушення. 
Встановлення строків звернення до суду та залишення скарги без розгляду на підставі їх пропуску не може слугувати меті легалізації триваючого правопорушення та, відповідно, здійснення незаконної бездіяльності.
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає помилковими висновки суду апеляційної інстанції в частині оскарження бездіяльності державного виконавця щодо, зокрема, пропуску строку заявником з моменту вчинення такої бездіяльності ненадання (ненаправлення) боржникові постанови про відкриття виконавчого провадження.
Одночасно, Верховний Суд враховує, що у справі, яка переглядається, в частині оскарження дій державного виконавця, у тому числі й оскарження постанов про арешт майна боржника, розшук такого майна за виконавчим провадженням № 42892721, внесення до Єдиного державного реєстру обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження за цим виконавчим провадженням, боржник мав звернутися до суду зі скаргою на дії державного виконавця протягом 10 днів з дня, коли дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав чи свобод.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 920/149/18 (провадження № 12-297гс18) зробила висновок, що під час оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця, на виконанні яких перебуває виконавчий документ господарського суду, необхідно дотримуватися відповідних положень ГПК України, вміщених у розділі VI «Судовий контроль за виконанням судових рішень», зокрема щодо права на звернення зі скаргою у строк десять календарних днів, визначений пунктом «а» частини першої статті 341 цього Кодексу.
Враховуючи, що аналогічні правила щодо строків звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця передбачені й у ЦПК України, колегія суддів вважає наведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду обов`язковим у цій справі.
Боржник, обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на подання скарги, зазначав, що не отримував жодної постанови або іншого документу виконавчої служби. 
Відповідно до статей 120, 122, 123 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо не визначені законом, - встановлюються судом. Строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати. Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Згідно зі статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. 
Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (частини перша, друга статті 127 ЦПК України).
Судами встановлено, що виконавче провадження № 42892721 відкрите 11 квітня 2014 року.
Відповідно до статті 31 Закону № 606-XIV копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. 
Відповідно до частин першої - четвертої статті 28 Закону № 1404-XIV копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.
Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
Документи виконавчого провадження державним органам, органам місцевого самоврядування, банкам, іншим фінансовим установам, підприємствам, установам, організаціям, посадовим чи службовим особам можуть надсилатися у формі електронних документів.
За умови авансування стягувачем у порядку, передбаченому цим Законом, витрат виконавчого провадження документи виконавчого провадження можуть надсилатися його учасникам рекомендованими листами.
У разі якщо у виконавчому документі зазначено адреси електронної пошти стягувача та/або боржника, документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та/або боржнику також електронною поштою. 
Згідно з частиною першою статті 8 Закону № 1404-XIV реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України. Вільний та безоплатний доступ до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження забезпечує Міністерство юстиції України у мережі Інтернет на своєму офіційному веб?сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації, на основі поширених веб-оглядачів та редакторів, без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів, без обмежень та цілодобово. Інформація повинна містити відомості про час її розміщення.
У пунктах 2-4 частини другої статті 8 Закону № 1404-XIV автоматизованою системою виконавчого провадження забезпечується: надання сторонам виконавчого провадження інформації про виконавче провадження; виготовлення документів виконавчого провадження; централізоване зберігання документів виконавчого провадження.
Суд апеляційної інстанції, зробивши висновок про непідтвердження належними та допустимими доказами, що боржник пропустив строк на звернення до суду із скаргою з поважних причин, не дослідив матеріалів виконавчого провадження, не звернув уваги на те, що в матеріалах справи відсутні копії постанов, які фактично оскаржує боржник.
Висновки апеляційного суду про можливість ознайомлення із оскаржуваними постановами у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, а також під час розгляду іншої справи ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені матеріалами справи, а суд першої інстанції взагалі не перевіряв дотримання заявником строків на звернення до суду з цією скаргою. 
Отже висновки апеляційного суду про пропуск заявником строку на звернення до суду в частині оскарження постанов про накладення арешту на майно та розшуку такого майна є необґрунтованими, адже судами не надано системну оцінку усім доказам, наявним у матеріалах справи.
Схожі висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 2-2862/11 (провадження № 61-40628св18).
Крім того, апеляційний суд, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції, за наслідками розгляду апеляційної скарги відмовив у задоволенні скарги на дії державного виконавця, залишивши поза увагою, що в разі пропуску заявником встановленого законом строку на звернення до суду з відповідною скаргою, за відсутності належних доказів на підтвердження поважності причин такого пропуску, мав би залишити цю скаргу без розгляду, відповідно до вимог статей 126, 127 ЦПК України. 
Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 04 листопада 2022 року у справі № 761/38464/20 (провадження № 61-7465св22). 
Доводи касаційної скарги щодо застосування апеляційним судом в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 127/2?2177/2005 (провадження № 61-38328св18), від 08 липня 2020 року у справі № 589/6044/13 (провадження № 61-35606св18), від 22 грудня 2021 року у справі № 760/19348/20 (провадження № 61-7645св21) знайшли своє підтвердження. 

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Зважаючи на нездійснення дослідження наявних у матеріалах справи доказів, а також нездійснення перевірки доводів заявника щодо поважності причин пропуску строку на оскарження дій державного виконавця, неврахування, що оскарження бездіяльності державного виконавця як триваючого правопорушення може бути протягом усього часу тривання відповідного правопорушення, апеляційний суд передчасно зробив висновок про наявність підстав для відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця.
Враховуючи відсутність у Верховного Суду права самостійно досліджувати докази у справі, обґрунтованим є рішення про направлення цієї справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для здійснення дослідження наведених доказів, які мають значення для вирішення питання про звернення до суду зі скаргою у встановлений процесуальним законом строк.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
Встановивши порушення норм процесуального права, які мають істотне значення для правильного вирішення питання про поважність причин пропуску строку заявником на звернення до суду із скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця, Верховний Суд зробив висновок про обґрунтованість вимог касаційної скарги та часткове її задоволення, скасування постанови апеляційного суду з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду справи суду належить урахувати наведені у цій постанові висновки суду касаційної інстанції, дати відповідну правову оцінку доводам заявника та ухвалити судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.
З огляду на висновок касаційного суду щодо результатів вирішення касаційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, підлягають розподілу за результатами розгляду судом, який ухвалить остаточне рішення по суті вирішення спору. 
Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Васильєв Павло Сергійович, задовольнити частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 29 вересня 2022 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    І. М. Фаловська
Судді:                                                                                               В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
В. В. Сердюк
В. А. Стрільчук