КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/4721/2023

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
            02 березня 2023 року                                                               м. Київ
                                                                                                               Справа № 757/25214/22-ц
 
            Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                            Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Махлай Л.Д., Немировської О.В.,    
за участю секретаря  судового засідання              Кравченко Н.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 22 вересня 2022 року, постановлену у складі судді Батрин О.В., 
у справі за заявою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про забезпечення позову до його подання,
 
встановив:
 
У вересні 2022 року ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову до його подання, шляхом накладення арешту на частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 39,8 кв.м., житловою площею 28, 6 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 05.08.2004 року, державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Садихою Л.С.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 вересня 2022 року заяву задоволено.
Накладено арешт на частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 39,8 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі  свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 05.08.2004 року, державним нотаріусом Шостої Київської державної  нотаріальної контори Садихою Л.С.
Не погоджуючись з ухвалою, представник  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся   до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд в оскаржуваній ухвалі посилається на спір, що був предметом розгляду у іншому провадженні, рішення по якому винесено і набрало законної сили. Суд неповно дослідив обставини, на які посилається в ухвалі, а саме, не встановив, чи виконано рішення, якщо не виконано, то чи накладав виконавець арешт на майно апелянта для його виконання. Якщо рішення виконано, то яке значення для нового позову мають зобов`язання з попереднього договору 2019 року, який припинив свою дію станом на момент звернення заявника з заявою про забезпечення позову, оскільки заявник посилається на них як на чинні.
Суд зазначив в оскаржуваній ухвалі, що ОСОБА_5 неодноразово висловлював погрози щодо продажу вказаної частки квартири на користь третіх осіб, проте заявник таких доказів не надавав і у справі вони також відсутні, таким чином зазначені твердження суду є бездоказовими та передчасними. 
Заявник ввів суд в оману, повідомивши суду заздалегідь недостовірні відомості про те, що апелянт не пропонує позивачу, як співвласнику основної частини спірної квартири, придбати у нього частку квартири, що в подальшому унеможливить в повному обсязі користуватися квартирою їй та її сім`ї. Зазначене твердження повністю спростовується відповідними доказами, оскільки і заявнику, і його представнику - адвокату Семашку Д.М. було запропоновано викупити частку апелянта. Недобросовісні дії заявника мають отримати з боку апеляційного суду належну правову оцінку,- а адвокат Семашко Д.М. за поширення неправдивої інформації на шкоду інтересам апелянта має бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. 
Суд в оскаржуваній ухвалі зазначив, що проживання в одній квартирі за вказаною адресою є неможливим, оскільки ОСОБА_3 володіє більшою частиною квартири, в якій проживає її чоловік та неповнолітні діти. Вказане твердження суду є передчасним, нічим не доведеним. Суд встановив неможливість проживання лише на підставі власного уявлення про розмір часток, без проведення технічної експертизи, перебравши на себе не властиві для суду функції.
Вказує, що заявник повідомив суду про свій намір звернутися з позовом про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності, а необхідність накладення арешту на частку апелянта спільному майні обґрунтовує тим, що апелянт хоче продати свою частку у спільному майні стороннім особам, проте заявнику викупити не пропонує. Разом з тим, відповідно до ч.4 ст. 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. Таким чином, дії апелянта, на які посилається заявник як на підставу для накладення арешту на майно апелянта, не можуть бути підставою для подання до нього того позову, про намір звернутися з яким заявляє заявник (позивач). Отже, обґрунтування судом ухвали про забезпечення позову про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності шляхом накладення арешту на частку апелянта з причини порушення переважного права купівлі заявника є грубим порушенням норми матеріального права - ч.4 ст. 362 ЦК України.
Посилається на те, що  у адвоката Семашка Д.М. відсутні належні повноваження на представництво ОСОБА_3 . Вказує, що всі додані до заяви про забезпечення позову документи засвідчені факсимільним штампом (без власноручного підпису), без проставлення дати засвідчення, що є грубим порушенням норм чинного законодавства, а отже такі матеріали в силу вимог статей 77 та 78 ЦПК України не могли бути визнані судом належними та допустимими доказами та прийняті до уваги при винесенні ухвали. 
Вказує, що висновок суду про відсутність підстав для застосування зустрічного забезпечення позову є невірним, оскільки внаслідок накладення арешту на майно власник обмежується у реалізації однієї зі складових права власності - права на розпорядження майном, що є прямим втручанням у право, визначене статтею 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини. Суд, обмеживши право апелянта на розпорядження його власністю без забезпечення відповідних гарантій відшкодування нанесених збитків з боку заявника у випадку надуманості та безпідставності його позову у вигляді зустрічного забезпечення, порушив баланс інтересів двох співвласників, безпідставно надавши перевагу майновим інтересам одного перед майновими інтересами іншого, чим допустив правове свавілля, невиправдане у правовій державі.    Посилається на наявність підстав для стягнення судового збору за подання апеляційної скарги та витрат на правничу допомогу. 
 
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги та просив ухвалу суду скасувати. 
 Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372  ЦПК України. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника ОСОБА_1 ,   з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
 
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному випадку між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. При цьому, суд прийняв до уваги, що існує ризик, що в подальшому може здійснитися будь-яким чином відчуження вказаного майна, яке є предметом спору, що унеможливить виконання рішення суду у справі в подальшому. Вказаний вид забезпечення позову є співмірним із можливими позивачем вимогами. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно. Крім того, суд, дослідивши матеріали заяви, дійшов висновку про відсутність підстав для застосування зустрічного забезпечення позову, оскільки накладення арешту на нерухоме майно та заборона його відчуження не завдають шкоди правам його власника, не перешкоджають власнику квартири володіти та користуватися зазначеним майном.
З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії;  встановленням обов`язку вчинити певні дії;  забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.
Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».
Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до  кожного конкретного випадку. При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
 
Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, заявник вказувала, що причиною звернення з даною заявою стало те, що ОСОБА_6 є власником частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування частки квартири від 05.04.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клітко В.В., зареєстрованого в реєстрі під № 1652.   ОСОБА_1 є власником 1/4частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом. В подальшому ОСОБА_3 вирішила придбати у свого дядька ОСОБА_1 1/4 частини вказаної квартири, щоб стати повноцінним власником всієї квартири. 08.04.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено попередній договір купівлі - продажу   квартири АДРЕСА_1 , посвідченого Бригідою В.О. приватним нотаріусом Київського нотаріального округу м. Києва, зареєстрованого в реєстрі під № 179. 
Вказує, що ОСОБА_3 були виконані в повному обсязі умови попереднього поговору купівлі - продажу 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 та були виконані умови відповідача, а саме до підписання основного договору купівлі - продажу 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 були передані та отримані відповідачем грошові кошти у сумі: 281000 грн., що відповідно до попереднього договору купівлі - продажу квартири становить: 10 458 доларів США, що підтверджується розписками та попереднім договором за купівлю частини даної квартири, що належить відповідачу. У зв`язку із не виконанням умов попереднього договору, ОСОБА_3 змушена була звернутись до Печерського районного суду м. Києва з позовними вимогами до ОСОБА_1 , третя особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди. 
06.10.2021 року Печерським районним судом м. Києва винесено рішення по справі № 757/18092/21-ц, яким позовні вимоги позивача ОСОБА_3  задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 70 000 грн., грошового забезпечення (авансу), коштів в сумі 211 000 грн., переданих до підписання основного договору купівлі - продажу 1/4 частини вказаної квартири, 2077,15 грн. як три проценти річних, а всього - 283 077 грн. 15 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу. 
Вказує, що ОСОБА_3 намагалась викупити у свого дядька ОСОБА_1 частину квартири АДРЕСА_1 , але весь час він її обманював, кошти отримував, а частину квартири не переписував. Проживання в одній квартирі є не можливим, оскільки ОСОБА_3 володіє більшою частиною квартири, в якій проживає її сім`я діти та чоловік. Також, при кожній зустрічі з ОСОБА_1 виникають конфлікти щодо користуванню вищезазначеною квартирою, відповідач погрожує продати свою частку третім особам, проте у порушення вимог ст. 362 ЦК України не запропонував позивачу, як співвласнику основної частки спірної квартири, придбати у нього частку квартири, що в подальшому унеможливить в повному обсязі користуватися квартирою їй та членам її сім`ї. Наголошує, що у ОСОБА_1 є інше житлове приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , в якому і проживає. 
Позивач зобов`язується після відкриття провадження у справі внести на депозитний рахунок суду грошові кошти за компенсацію вартості  частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , суму, яка була узгоджена під час попереднього договору купівлі - продажу квартири від 08.04.2019 року в розмірі 10 458 доларів США, що була передана до підписання основного договору, що еквівалентно становить 281 000 грн. 
На час подання даної заяви між сторонами не досягнуто взаємної згоди щодо користування спірною квартирою, у зв`язку із чим ОСОБА_3 змушена звернутись до суду із заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на  частини квартири АДРЕСА_1 для того, щоб ОСОБА_9 не зміг її відчужити третім особам, що в подальшому унеможливить виконання рішення суду.
Звертає увагу суду, що відповідач весь час вводить в оману позивача щодо переважного права викупу частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується також рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06.10.2021 року, а також погрожує продати дане майно третім особам. У зв`язку з вищенаведеним, у заявника виникають побоювання щодо відчуження частини квартири АДРЕСА_1 , що унеможливить виконання рішення суду.
Вказує, що в частині пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення відповідно до вимог ст.154 ЦПК України вважає, такі обставини відсутні, а будь-яких збитків відповідачам нанесено арештом майна не буде.
 
Отже, з матеріалів справи (матеріалів, доданих до заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви) вбачається, що між сторонами існує спір щодо  припинення права власності відповідача на частини квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 .
Враховуючи те, що предметом спору є нерухоме майно - частини квартири АДРЕСА_1 , яка може бути відчужена третім особам до вирішення справи по суті, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких заявник звернулась до суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру спірної квартири, оскільки  невжиття зазначених заявником заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась до суду.
При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.
За таких обставин, з метою ефективного забезпечення  балансу інтересів сторін по справі, враховуючи предмет позову та характер спірних правовідносин,  обраний вид забезпечення позову - накладення арешту на квартиру, що належать ОСОБА_1 , є співмірним із позовними вимогами, про намір заявити які вказувала у заяві ОСОБА_3 (про припинення права на частку у спільному майні),  необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що, в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України, свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову.
 
З огляду на викладене, суд першої інстанції, перевіривши обставини, якими заявник обґрунтовував наявність підстав для забезпечення позову, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення цієї заяви про забезпечення позову, оскільки  невжиття зазначених позивачем заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, так як можливе відчуження частки квартири, щодо якої виник даний спір. 
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою  Печерського районного суду м. Києва від 19 січня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі №757/28406/22-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності, за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 23.02.2023 о 14 год. 15 хв.  у приміщенні Печерського районного суду м. Києва за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 15, каб. 324, під головуванням судді Соколова О.М.
Ухвалою  Печерського районного суду м. Києва від 23.02.2023 року  заяву представника відповідача ОСОБА_2 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження у цивільній справі № 757/24765/22-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності - задоволено.
Розгляд цивільної справи 757/24765/22-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності - ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 05.06.2023 о 13-45 год. 
Отже, оскільки позивачем заявлено позов до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності, застосований судом спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно  відповідає пред`явленим позовним вимогам.
 
Доводи апеляційної скарги, які зводяться до заперечення обставин, викладених заявником в заяві, посилання на неповне з`ясування судом обставин справи,  не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування постановленої ухвали, адже такі обставини підлягають дослідженню судом першої інстанції під час розгляду справи по суті, яким буде надана належна правова оцінка у рішенні суду і такі не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову. 
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що заходи забезпечення позову є тимчасовим обмеженням  і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, їх значення полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
При цьому обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки обмежується лише можливість розпорядитися майном  до виконання рішення суду в разі задоволення позову, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими. 
Доводи апеляційної скарги про те, що судом не наведено,  чим невжиття такого заходу забезпечення позову, як арешт квартири, може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, колегія суддів відхиляє, оскільки ОСОБА_1 , як власник нерухомого майна - частини квартири, щодо якої між сторонами виник спір, може вчинити у будь-який час  дії щодо відчуження спірного майна третім особам і такі дії не потребують значного часу.  
Отже, оскільки ОСОБА_1 , як власник частини спірної квартири, щодо якої між сторонами виник спір, має об`єктивну можливість вчинення дій, які можуть в подальшому утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, колегія суддів вважає обґрунтованим припущення позивача, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими. 
 
Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала не містить обґрунтування щодо застосування заходів зустрічного забезпечення позову відповідно до ч. 8 ст. 153 ЦПК, колегія суддів відхиляє, оскільки обраний спосіб забезпечення позову не спричинить невідновлювальної шкоди відповідачу, а також відсутні обставини, передбачені ч. 3 ст. 154 ЦПК України, а тому немає підстав для зустрічного забезпечення позову.
Таким чином, викладені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не впливають на правильність  висновків суду першої інстанції щодо вирішення питання про забезпечення позову, оскільки для забезпечення майбутнього збереження майна та його захисту, заявник звернулась із даною заявою, а тому висновків суду не спростовують  і не дають підстав уважати, що оскаржувана ухвала  постановлена з порушенням норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги  щодо відсутності належних повноважень у адвоката Семашка Д.М. представляти інтереси ОСОБА_3 є безпідставними та спростовуються матеріалами, доданими до заяви, а саме: копією договору про надання правової допомоги  (витяг) , укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 17.09.2019 року, що  діє до 01.01.2023 року, та копією ордера про надання правничої (правової) допомоги серії АІ № 1274998 від 06.09.2022 року.  
Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права,  є законною і обґрунтованою,  підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення,  а оскаржувану ухвалу - залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-379, 381-383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення. 
Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 22 вересня 2022 року - залишити без змін.   
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
            Повний текст постанови складено 13 квітня 2023 року.

  Суддя  - доповідач:                                                                     Ящук Т.І. 
 
                        Судді:                                                                     Махлай Л.Д.
                                                                                                         
                                                                                                        Немировська О.В.