ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 р.	Справа № 440/4327/22	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - Медвідь В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 (головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, повний текст складено 12.09.22 року) по справі № 440/4327/22
за позовом               ОСОБА_1  
до              Сумської обласної державної адміністрації - Сумської обласної військової адміністрації  
про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просила:
- поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника голови Сумської ОДА - керівника ОВА в Сумській обласній державній адміністрації -  обласній військовій адміністрації;
- стягнути на користь ОСОБА_1  середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 березня 2022 року в розмірі 54 000,00 грн.
В обґрунтування позову зазначила, що її звільнення відбулося без погодження з головою обласної державної адміністрації, з порушенням строку звільнення, передбаченого КЗпП. Крім того, вказувала, що наказ про звільнення вручений їй не у спосіб, передбачений чинним законодавством. 
З урахуванням наведеного, вважала, що вона підлягає поновленню на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 в задоволенні позову відмовлено.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просила його скасувати та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції прийняв до уваги лише доводи відповідача, не врахував, що звільнення ОСОБА_1 відбулось більш ніж через вісім місяців після подання нею заяви про припинення повноважень, що суперечить ст.41 КЗпП. Вважає помилковими висновки суду щодо неможливості застосування положень КЗпП у спірних правовідносинах, оскільки спеціальним законодавством не врегульовані строки звільнення перших заступників і заступників голів обласних державних адміністрацій, що свідчить про можливість застосування аналогії закону в цьому випадку. 
Також зауважує, що розпорядження від 14.02.2022 про звільнення позивача підписано не існуючою посадовою особою, оскільки назва посади на розпорядженні не відповідає Указу Президента Украйни від 24.02.2022 р. за № 68/22 «Про утворення військових адміністрацій». 
Зазначає, що її не ознайомлено з розпорядженням від 14.02.2022 в належний спосіб. Суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги в якості належних доказів вручення розпорядження про звільнення скріншот з мобільного телефону позивача у меседжері WhatsApp та роздруківку із  із особистої сторінки ОСОБА_1 в соціальній мережі Facebook.
Зазначає, що вказані докази не є належними оскільки направлена фотокопія розпорядження голови Сумської ОДА - ОВА  не відобразилось на мобільному пристрої позивача, відповідач достеменно не переконався про отримання ОСОБА_1 надісланого документу, а інформація про звільнення на особистій сторінці позивача в мережі Facebook розміщена  на підставі відомостей, отриманих від сторонніх осіб, а не з офіційного повідомлення, яке направляв їй 15.03.2022 начальник по роботі з персоналом Сумської ОДА - ОВА ОСОБА_2 .
Також не належним доказом по справі є протокол допиту позивача працівником Полтавського райуправління поліції від 14.03.2022  по кримінальному провадженню № 12022170420000307 наданий відповідачем суду першої інстанції на підтвердження неможливості ознайомлення ОСОБА_1 з розпорядженням в день її звільнення, оскільки отриманий Сумською обласною державною адміністрацією в незаконний спосіб.
Просить врахувати постанови Верховного Суду від 11.06.2019 у справі №904/2882/18, від 24.09.2019 у справі          №922/1151/18, від 28.12.2019 у справі №922/788/19, від 16.03.2020 у справі №910/1162/19, від 19.01.2022 у справі №202/2965/21 щодо неможливості врахування в якості електронних доказів роздруківок електронного листування в          тому числі за допомогою месенджерів (Skype, Viber, WhatsApp тощо) без електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки в такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений вiд внесення правок і викривлення.
Сумська обласна державна адміністрація - Сумська обласна військова адміністрація (далі - відповідач) надала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
20.03.2023 позивачем подано до апеляційного суду доповнення до апеляційної скарги, в яких заявлено клопотання про прийняття та поновлення строку їх розгляду. Також доповнено вимоги апеляційної скарги новими позовними вимогами , а саме скасувати Розпорядження Голови Сумської ОДА – керівника ОДА від 14.03.2022 № 26-К про  звільнення ОСОБА_1 .  
В якості причин пропуску строку подання доповнень до апеляційної скарги посилається на умови воєнного стану.
В судовому засіданні позивач та її представник підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.
Представник  відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.
Щодо клопотання позивача про прийняття до розгляду доповнень до апеляційної скарги від 20.03.2023.
Відповідно до ч.1 ст. 303 КАС України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження, обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень.
Як вбачається з матеріалів справи, судове рішення прийнято 05.09.2022, повний текст складено 12.09.2022 апеляційна скарга подана 13.10.22, доповнення до неї  подано ОСОБА_1 20.03.2023, тоді як строк щодо подання доповнення до апеляційної скарги закінчився 13.10.2022.
Апелянт у клопотанні про прийняття до розгляду доповнення до апеляційної скарги просила поновити строк на їх подання, посилаючись на введення воєнного стану на території України.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для поновлення строку на подання доповнень до апеляційної скарги у всіх абсолютно випадках. Натомість, ОСОБА_1 не обґрунтовує, яким чином запровадження воєнного стану в Україні вплинуло на своєчасність  подання вказаних доповнень.
Згідно з ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Поважними причинами взнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судових рішень у касаційному порядку в строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку для доповнення касаційної скарги з поважних причин.
Натомість ОСОБА_1 не продемонструвала об`єктивної неможливості чи дійсних істотних перешкод для своєчасного викладення необхідного обґрунтування апеляційної скарги та її доповнення.
У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.
У справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.
При цьому, колегія суддів зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними клопотаннями передбачено законом з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій, передбачених КАС України.
Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
З урахуванням викладеного, у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку на доповнення апеляційної скарги належить відмовити, а доповнення – залишити без розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 11.03.2021 до 14 березня 2022 обіймала  посаду заступника голови Сумської ОДА, згідно розпорядження голови Сумської обласної державної адміністрації Василя Хоми від 10 березня 2021 року № 49-К (а.с. 5).
Указом Президента України вiд 25.06.2021 № 273/2021 головою Сумської ОДА призначено Живицького Д.О. (а.с. 78).
30.06.2021 ОСОБА_1 подала заяву на ім`я голови Сумської ОДА , в якій відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» заявила про припинення своїх повноважень у зв`язку з призначенням ОСОБА_3 на посаду голови Сумської ОДА  (а.с. 73).
04.02.2022 голова Сумської ОДА подав на погодження до Офiсу Президента України пропозицiю про звiльнення ОСОБА_4 з посади заступника голови Сумської ОДА (а.с.72).
15.02.2022 Офiс Президента України листом надав погодження на звiльнення ОСОБА_5 з посади заступника голови Сумської ОДА (а.с. 71).
Розпорядженням голови Сумської ОДА - керівника ОВА вiд 14.03.2022 № 26-К Медвiдь В.Ю. звiльнено з посади заступника голови Сумської ОДА (а.с. 70).
Фотокопію вказаного розпорядження 15.03.2022 відповідачем направлено на номер телефону позивача в месенджері WhatsApp .
Не погодившись із звільненням з займаної посади, позивач звернулась за захистом своїх прав до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для поновлення   ОСОБА_1 на раніше займаній посаді відсутні .
Надаючи оцінку обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частина 6 ст. 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.
Частиною 3 ст. 118 Конституції України передбачено, що склад місцевих державних адміністрацій формують голови місцевих державних адміністрацій.
Оскільки місцеві державні адміністрації входять до системи органів виконавчої влади, то повноваження, організація, порядок діяльності місцевих державних адміністрацій згідно з пунктом 12 частини першої статті 92, частиною другою статті 120 Конституції України визначаються виключно Конституцією і законами України.
Організацію, повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій визначає Закон України від 9 квітня 1999 року № 586-XIV «Про місцеві державні адміністрації» (далі - Закон №586-XIV, у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин).
За змістом п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону № 586-XIV голови місцевих державних адміністрацій призначають на посади та звільняють з посад своїх заступників, керівників структурних підрозділів відповідно до статей 10, 11 цього Закону.
Так, приписами ст. 10 Закону № 586-XIV визначається правовий статус, зокрема, заступників голів місцевих державних адміністрацій, а саме:
заступники голів місцевих державних адміністрацій виконують обов`язки, визначені головами відповідних державних адміністрацій, і несуть персональну відповідальність за стан справ на дорученій їм ділянці роботи;
заступники голови обласної, районної державної адміністрації призначаються на посаду головою відповідно обласної, районної державної адміністрації за погодженням з Кабінетом Міністрів України;
заступники голів місцевих державних адміністрацій заявляють про припинення своїх повноважень новопризначеним головам місцевих державних адміністрацій у день їх призначення.
Відповідно до  п. 3 ч. 1 ст. 39 та ч. 3 ст. 10 Закону № 586-XIV юридичним наслідком призначення нового голови обласної державної адміністрації є право останнього звільнити, зокрема, заступників голови ОДА із займаних посад внаслідок автоматичного припинення їх повноважень, про що вони заявляють новому голові адміністрації.
Звільненню новопризначеним головою ОДА своїх заступників на підставі ч. 3 ст. 10 Закону № 586-XIV не може передувати дотримання певного додаткового порядку припинення їх повноважень, крім самого факту припинення цих повноважень в силу закону.
У силу приписів ч. 2 ст. 10 Закону № 586-XIV (дію попередньої редакції, якої відновлено у зв`язку з втратою чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо приведення їх у відповідність із Конституцією України» від 07 жовтня 2010 року № 2592-VI згідно із Законом України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо приведення їх у відповідність із Конституцією України» від 23 лютого 2014 року № 763-VII), зокрема, заступники голови обласної державної адміністрації призначаються на посаду головою відповідно обласної державної адміністрації за погодженням з Кабінетом Міністрів України.
Проте, жодною нормою чинного законодавства України не передбачено необхідності обов`язкового погодження обласною державною адміністрацією при звільненні з посад заступника голови ОДА, як і не встановлено юридичних наслідків недотримання такого погодження.
Зазначене відповідає правовим висновкам викладеним у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі №824/395/16-а, від 19 грудня 2019 року у справі №823/117/17, від 14 грудня 2022 року у справі № 1.380.2019.003597.
З огляду на зазначене, доводи апелянта щодо не погодження з головою ОДА  її звільнення є помилковими.
Доводи апелянта про порушення відповідачем строку розгляду заяви про звільнення, встановленого ст. 41 КЗпП колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки в даному випадку, на спірні відносини поширюються виключно положення спеціального законодавства, а саме Закон України "Про місцеві державні адміністрації".
Як вірно зазначив суд першої інстанції підстава для звільнення, передбачена ст. 10  Закону № 586-XIV пов`язується не з волевиявленням працівника чи голови облдержадміністрації, а з самим фактом призначення нового керівника адміністрації. Статтею 10 Закону № 586-XIV для заступників голови облдержадміністрації передбачено обов`язок заявити про складення повноважень перед новопризначеним головою.
Тобто написання заяви про припинення повноважень є обов`язком посадової особи - заступника голови обласної державної адміністрації у силу вищенаведених законодавчих приписів і пов`язане з настанням юридичного факту - звільненням з посади голови такої державної адміністрації та призначенням на посаду нового голови, наслідком чого є звільнення заступника голови з державної служби.
Таким чином, звільнення заступника голови обласної державної адміністрації на підставі статті 10 Закону № 586-XIV не є звільненням з ініціативи власника, передбаченої ст. 41 КЗпП.
Так, дійсно, при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. При цьому загальні норми можуть застосовуватися субсидіарно, тобто, в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю.
Водночас, оскільки займана позивачем посада передбачає спеціальний порядок обрання та звільнення, визначений Законом № 586-XIV, то під час розгляду заяви про звільнення  норми КЗпП України не  застосовуються, оскільки спірні правовідносини врегульовані положеннями спеціального законодавства, тому доводи апеляційної скарги про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин вимог ст.41 КЗпП України є необґрунтованими.
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно не вірного зазначення  в розпорядженні від 14.03.2022 назви посади ОСОБА_6 , а саме голови ОДА- керівника обласної військової адміністрації, а не начальника військової державної адміністрації, згідно  Указу Президента Украйни від 24.02.2022 за № 68/22 «Про утворення військових адміністрацій» .
Указом Президента України від 24.02.2022 за № 68/22 «Про утворення військових адміністрацій» утворено, зокрема Сумську обласну військову адміністрацію. У зв`язку з утворенням військових адміністрацій, зазначених у цій статті, обласні, Київська міська державні адміністрації та голови цих адміністрацій набувають статусу відповідних військових адміністрацій та начальників цих військових адміністрацій (ст.1 Указу).
Одним з наслідків запровадження воєнного стану в розумінні Закону України "Про правовий режим воєнного стану" є набуття ОДА  статусу ВДА, а їх керівники (голови відповідних ОДА) набувають статусу начальників таких ВДА. 
Отже, зазначена в розпорядженні назва посади ОСОБА_6 не позбавляє його статусу керівника ВДА та не свідчить про наявність підстав для поновлення позивача.
Крім того, звільнення ОСОБА_1 із займаної посади є наслідком реалізації повноважень, передбачених Законом № 586-XIV, а саме п. 2 ч. 1 ст. 39, як наслідок, розпорядження від 14.02.2022 за підписом голови Сумської ОДА відповідає вимогам вказаного Закону.
Щодо доводів апелянта про ознайомлення ОСОБА_1 з розпорядженням від 14.03.2022 в неналежний спосіб колегія суддів зазначає.
Позивачем визнається, що у зв`язку з введення воєнного стану на території України 14.03.2022 вона не знаходилася на робочому місці. 
Допитаний судом першої інстанції в якості свідка начальник управління з питань персоналу Сумської обласної державної адміністрації - військової адміністрації ОСОБА_2 підтвердив, що   ОСОБА_1 в день звільнення не було на робочому місці та 15.03.2022 її повідомлено в телефонному режимі про звільнення, запропоновано з`явитись та ознайомитись з відповідним розпорядженням. У зв`язку з тим, що позивач не мала можливості прибути до місця роботи, копію розпорядження їй направлено засобами електронного зв`язку (в месенджері WhatsApp).
Колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо помилкового врахування судом першої інстанції скріншотів з месенджеру WhatsApp як належних доказів  ознайомлення позивача з розпорядженням від 14.03.2022, оскільки згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 11.06.2019 у справі №904/2882/18, від 24.09.2019 у справі          №922/1151/18, від 28.12.2019 у справі №922/788/19, від 16.03.2020 у справі №910/1162/19, від 19.01.2022 у справі №202/2965/21 роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки в такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення».
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що реалізація права працівника отримати в день звільнення копію наказу про звільнення кореспондується не лише з обов`язком роботодавця видати вказані документи, а й із добросовісною поведінкою самого працівника. Він, за наявності відповідної пропозиції роботодавця та фактичної можливості отримати ці документи, не повинен ухилятись від їх отримання.
Відповідач в судовому засіданні зазначав про вжиття ним всіх можливих заходів щодо доведення до відома позивача та ознайомлення її із розпорядженням  про звільнення, а саме з урахуванням воєнного стану, повідомляв її засобами телефонного зв`язку, пропонував з`явитися за місцем служби,  направляв розпорядження на мобільний пристрій через месенджери.
Встановлені у розглядуваній справі обставини та визнання їх позивачем, беззаперечно свідчать про те, що позивачка була обізнана про дату та підставу свого звільнення, однак на неодноразові пропозиції роботодавця отримати  копію розпорядження про звільнення, маючи фактичну можливість їх отримати, таких дій не вчинила.
Роботодавець вживав необхідні заходи та створив належні умови для отримання документів працівником, який діючи на власний розсуд, свідомо відмовився від їх отримання без поважних причин.
Також, з матеріалів справи вбачається, що  звертаючись до суду з позовом в травні 2022 ОСОБА_1 надала суду копію розпорядження від 14.03.2022, не зазначивши спосіб його отримання, що фактично свідчить про ознайомлення позивача з його змістом.
Отже, враховуючи особливий режим обміну документами та інформацією під час дії воєнного стану в країні, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач ознайомив ОСОБА_1 з розпорядженням від 14.03.2022 в належний спосіб.
Доводи апелянта щодо визнання недопустимим доказом копії протоколу допиту ОСОБА_1 від 14.03.2022 колегія суддів відхиляє, оскільки судом першої інстанції вказаний документ не був покладений в основу висновків щодо належного ознайомлення позивача з розпорядженням.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 310, 315, 316, 321, 325, 328  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 по справі № 440/4327/22  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова   	
Повний текст постанови складено  05.04.2023 року