Справа № 343/1002/23 
Провадження № 22-ц/4808/721/23 
Головуючий у 1 інстанції Андрусів І. М. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2023 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі: 
               судді-доповідача         Бойчука І.В., 
               суддів:                Пнівчук О.В., Томин О.О.,
               секретаря                Петріва Д.Б.,
з участю        представників ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та Вигодської селищної ради про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Долинського районного суду від 28 квітня 2023 року під головуванням судді Андрусіва І.М. у м. Долина,
в с т а н о в и в:
У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 та Вигодської селищної ради про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування та ухвалою Долинського районного суду від 28 квітня 2023 року відкрито провадження у справі.
Одночасно з пред`явленням позову ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення вказаного позову.
Заява мотивована тим, що рішенням Підлісківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 10.05.2019 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 . Цією ж сільською радою 24.12.2019 було прийнято рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 . 21.02.2020 ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на дану земельну ділянку, площею 0,0390 га, яка знаходиться в урочищі «Нягринці» у с. Підліски.
Однак, із викопіювання з генерального плану населеного пункту с. Підліски вбачається, що спірна земельна ділянка належить до земель громадської забудови. Згідно викопіювання з схеми зонування території населеного пункту с. Підліски ця земельна ділянка розташована в торговельній зоні.
Вважає, що прийняті Підлісківською сільською радою Долинського району Івано-Франківської області рішення є незаконними та такими, що порушують її права та законні інтереси і підлягають скасуванню, оскільки отримана ОСОБА_1 земельна ділянка на момент її передачі у власність не належала до сільськогосподарських угідь, а тому була передана у власність останньому із порушенням норм законодавства.
Посилаючись на те, що спірна земельна ділянка є сформованою та може бути об`єктом цивільних прав (купівлі/продажу) і не застосування такого заходу забезпечення позову як заборона вчиняти певні дії може призвести до унеможливлення виконання рішення суду щодо повернення майна у комунальну власність громади, просила: забезпечити позов шляхом заборони ОСОБА_1 , третім особам та будь – яким іншим особам (в тому числі суб`єктам державної реєстрації прав, які набули повноважень у сфері державної реєстрації прав відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які дії щодо розпорядження, відчуження, користування, реєстрації права власності, права користування, зміни характеристик або цільового призначення, об`єднання або поділу земельної ділянки, кадастровий номер 2622084601:01:002:0730, площею 0,0390 га., яка розташована за адресою с. Піддіски, урочище «Нягринці» Калуського району Івано-Франківської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2036836126220 та належить на праві власності ОСОБА_1 ; не застосовувати зустрічне забезпечення.
Ухвалою Долинського районного суду від 28 квітня 2023 року частково задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову.
Заборонено ОСОБА_1 розпоряджатися, відчужувати та користуватися земельною ділянкою кадастровий номер 2622084601:01:002:0730, площею 0,0390 га., яка розташована за адресою: с. Підліски, урочище «Нягринці» Калуського району Івано-Франківської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2036836126220.
В задоволенні решти вимог відмовлено.
У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду.
Зазначає, що в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції міститься лише посилання на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення та не наведено жодного обґрунтування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, що суперечить сутності забезпечення позову та правовим позиціям, сформульованим Верховним Судом.
З урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 149 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.
Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення і без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Окрім цього вказує, що забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 користуватися спірною земельною ділянкою суперечить принципу непорушності права власності.
Станом на сьогоднішній день незаконність набуття права власності ОСОБА_1 не встановлена судом, адже для цього недостатньо лише подати позов про визнання незаконними та скасування рішень, на підставі яких зареєстровано право власності. А тому, відповідач не може бути позбавлений права користування належною йому земельною ділянкою.
Враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача і інших осіб права користування ним.
Отже, забезпечення позову шляхом заборони користуватися спірною земельною ділянкою порушує право ОСОБА_1 на користування належним йому майном та безпідставно надає перевагу позиції позивача, ще до моменту вирішення справи по суті.
Просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у повному обсязі.
ОСОБА_2 та Вигодська селищна ради правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
В судовому засіданні представники ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримали з мотивів, наведених у ній
ОСОБА_2 та представник Вигодської селищної ради в засідання апеляційного суду повторно не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час і місце слухання справи.  ОСОБА_2  07.06.2023 та 12.06.2023 після судового засідання подала заяву про відкладення такого у зв`язку з неможливістю явки в судове засідання. Однак будь-яких доказів на підтвердження поважності причин неявки в судові засідання ОСОБА_2  не надано. Крім того, ОСОБА_2 не подала клопотання про продовження строків розгляду апеляційної скарги.
Враховуючи вищенаведене та необхідність дотримання судом строків розгляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод у розгляді справи в зв`язку з неявкою ОСОБА_2 та представника Вигодської селищної ради не вбачає.
Вислухавши суддю-доповідача, представників ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Зі змісту позовних вимог ОСОБА_2 убачається, що вона просила: визнати незаконним та скасувати рішення Підлісківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 10.05.2019 № 188-27/2019 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для ведення особистого селянського господарства громадянину ОСОБА_1 », рішення Підлісківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 24.12.2019 № 232-30/2019 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Нягринці» в межах с. Підліски громадянину ОСОБА_1 »; припинити право власності громадянина ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер 2622084601:01:002:0730, площею 0,0390 га., яка розташована за адресою: Івано-Франківська область, Долинський (Калуський район), с. Підліски, урочище «Нягринці»; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер 2622084601:01:002:0730, площею 0,0390 га., яка розташована за адресою: Івано-Франківська область, Долинський (Калуський район), с. Підліски, урочище «Нягринці», за громадянином ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 2 ст. 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.
При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій у разі задоволення позову може бути ускладнено чи стане неможливим виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.
Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Фундаментними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, та доводи заяви про забезпечення позову. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.
На обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову позивачка вказала, що оскаржувані рішення є незаконними та такими, що порушують її права та законні інтереси і підлягають скасуванню, оскільки отримана ОСОБА_1 земельна ділянка на час її передачі у власність не належала до сільськогосподарських угідь, а тому була передана у власність останньому із порушенням норм законодавства. Земельна ділянка є сформованою та може бути об`єктом цивільних прав (купівлі/продажу), а тому існує ризик, що відповідач після пред`явлення нею позову вчинить дії щодо її відчуження, що в майбутньому унеможливить виконання рішення суду щодо повернення майна у комунальну власність громади, а також вона не зможе захистити свої права в межах цього одного провадження за її позовом без нових звернень до суду. 
Задовольняючи частково заяву, суд першої інстанції заборонив ОСОБА_1 розпоряджатися, відчужувати та користуватися спірною земельною ділянкою та встановив, що спірна земельна ділянка належить на праві приватної власності (розмір частки 1/1) ОСОБА_1 і предметом спору є визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування. Разом з цим суд першої інстанції врахував предмет позову, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, та дійшов висновку, що заяву слід задовольнити частково. 
Заява про забезпечення позову в частині заборони третім особам, будь-яким іншим особам (в тому числі суб`єктам державної реєстрації прав, які набули повноважень у сфері державної реєстрації прав відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які дії щодо розпорядження, відчуження, користування, реєстрації права власності, права користування, зміни характеристик або цільового призначення, об`єднання або поділу земельної ділянки, не підлягає до задоволення, оскільки заборона власнику ОСОБА_1 вчиняти дії пов`язані із розпорядженням, відчуженням та користуванням цією земельною ділянкою за своїм змістом складає таку заборону.
Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції в частині забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 користуватися спірною земельною ділянкою передчасними та такими, що прийняті з порушенням норм процесуального права.
Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2021 року у справі № 643/12369/19 (провадження № 61-21685св19) зазначив, що враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.
Заявником не обґрунтовано, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії щодо користування спірною земельною ділянкою призведе до неможливості ефективного захисту її порушених прав чи законних інтересів, за захистом яких вона звернулася, враховуючи її доводи, що спірна земельна ділянка належить до земель громадської забудови і розташована в торговельній зоні, а передана у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства.
Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не надав оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і пропорційності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін;наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів, а також не здійснив співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії щодо користування спірною земельною ділянкою з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
За таких обставин безпідставне застосування заходів забезпечення позову у вигляді заборони ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії щодо користування спірною земельною ділянкою може спричинити порушення його прав та законних інтересів і не гарантуватиме виконання можливого рішення суду.
Суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову в цій частині, наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку, що застосування зазначених заходів забезпечення позову є пропорційним, достатнім та необхідним для забезпечення дотримання прав та охоронюваних законом інтересів позивача у цій справі та не становитиме надмірного втручання у право власності володільця майна.
Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Посилання в апеляційній скарзі на не підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову, зокрема, вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, не заслуговують на увагу.
Заявник звернулася до суду з немайновими позовними вимогами, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, тому в цьому випадку не має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. У цьому разі має місце дослідження обставин щодо достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.
У таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Метою вжиття заходів забезпечення позову є можливість запобігання продовженню дій, які можуть перешкодити вирішенню спору.
Враховуючи викладене та беручи до уваги характер спірних правовідносин, суть заявлених позовних вимог, склад учасників справи, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції в частині забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 користуватися спірною земельною ділянкою постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в цій частині та скасування заходу забезпечення позову про заборону ОСОБА_1 користуватися спірною земельною ділянкою. В іншій частині оскаржувана ухвала відповідає вимогам матеріального і процесуального права, тому підстав для її скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено і її слід залишити в силі.
Керуючись ст. 374, 376, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Долинського районного суду від 28 квітня 2023 року змінити. Скасувати захід забезпечення позову про заборону ОСОБА_1 користуватися земельною ділянкою кадастровий номер 2622084601:01:002:0730, площею 0,0390 га., яка розташована за адресою: с. Піддіски, урочище «Нягринці» Калуського району Івано-Франківської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2036836126220.
В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанов и складено 14 червня 2023 року.

Суддя-доповідач:                                                        І.В. Бойчук
Судді:                                                                        О.В. Пнівчук
                                                                               О.О. Томин