Ухвала
Іменем України
13 квітня 2023 року
місто Київ
справа № 369/12532/20
провадження № 61-4816ск23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «ІА «ІНФОНЬЮЗ», ОСОБА_2 , 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Ткаленко Костянтин Васильович, на рішення 
Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 червня 2022 року у складі судді Янченка А. В. та постанову Київського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року у складі колегії суддів: Мостової Г. І., Березовенко Р. В., Лапчевської О. Ф.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив: 
- визнати недостовірною та такою, що принижує честь та гідність і порушує його ділову репутацію інформацію, яка поширена ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайті ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині висловлювань:
«Друзья, хотим напомнить как соучередитель «ЭКО-ФОРС» ОСОБА_1 и менеджер проектов «ЭКОТЕК-ОИЛ» ОСОБА_4 , стали фігурантами уголовного производства, а также, как эти компании стали участниками одного из самых масштабных скандалов по расхищению бюджетных средств в особо крупных размерах у компании АТ «Укргаздобыча» и нанеснию ущерба экологии на более чем 13 млн. грн. согласно заключению экологической инспекции».
««Инфонъюз» около двух лет ведет расследование относительно обращение с отходами бурения и нам есть что рассказать и показать: как и где на самом деле скидывались отходы бурения? Кто входил в преступную группировку? Кто из чиновников и депутатов помогал бизнесменам реализовывать схему? И как на самом деле работает уникальная технология по нейтрализации отходов бурения».
«В 07.00 утра одновременно было проведены масштабные обыски у основных фигурантов дела в разных городах Украины. Силовики с «Добрым утром» навестили в Киеве, Днепре, Полтаве и Кременчуге тех, кто на протяжении последних лет организовывал преступную схему и осуществлял хищения многомилионных средств ( более 40 000 000 грн) из бюджета нашей страны»;
- зобов`язати Товариством з обмеженою відповідальністю «ІА «ІНФОНЬЮЗ» (далі - ТОВ «ІА «ІНФОНЬЮЗ») та головного редактора ОСОБА_2 протягом чотирнадцяти календарних днів з дня набрання рішення суду законної сили спростувати зазначену інформацію у спосіб, яким вона поширена, а саме шляхом оприлюднення на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_1 інформацію яка визнана недостовірною та такою, що порушує честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_1 , у вигляді повідомлення із спростуванням зазначеної інформації;
- стягнути 50 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
На обґрунтування позову посилався на таке.
ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_1 було опубліковано матеріал під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ). Автором публікації зазначена «Головний редактор ОСОБА_2».
На переконання позивача, в цій публікації використовуються твердження та словосполучення, які є недостовірною інформацією, носять негативний зміст та спрямовані на порушення особистих немайнових прав позивача.
Поширення потрібної інформації шляхом перекручування фактів та умисне використання фотографій позивача свідчить про умисний намір порушити особисті немайнові права, заплямувати честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , що підтверджуються експертним висновком Державного підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» від 01 жовтня 2020 року № 274/2020-ЕВ за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет.
На час подання позову відсутні докази, що позивач визнаний винним у вчиненні будь-якого злочину, що підтверджується вироком суду. Зокрема, відсутність судимості підтверджується довідкою Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ, в якій зазначено, що станом на 29 вересня 2020 року ОСОБА_1 не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.
Короткий зміст рішень судів
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 червня 2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року, у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що інформація опублікована на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_1 не носить характеру завідомо неправдивих відомостей, не містить фактичних даних та є оціночним судженням, яка хоч і є неприємною для позивача, однак не виходить за рамки суспільної моралі, водночас зазначена поширена інформація опублікована у формі, яка жодним чином не принижує гідність, честь чи ділову репутацію позивача, оскільки відповідач ОСОБА_2 у зазначеному випадку скористалася своїм правом на свободу вираження думки, висловила своє відношення до ситуації, яка склалася, тому позов є безпідставним.
Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, погодився з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позову.
Додатково зазначив, що перший абзац оприлюдненої інформації є оціночними судженнями, оскільки слово «фігурант» є оціночним судженням і не містить конкретних відомостей щодо оцінки дій позивача в контексті вчинення конкретних правопорушень або злочинних дій. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Щодо другого абзацу поширеної інформації, яку позивач просив спростувати, суд апеляційної інстанції зазначив, що вказані відомості не містять будь-яких згадувань про позивача, а лише відображає суть та зміст здійснення журналістського розслідування без зазначення результатів такого розслідування. За своїм змістом цей абзац включає в себе лише перелік питань, на які шукали відповіді журналісти, а тому не може оцінюватися судом на предмет достовірності у тому числі і відносно ОСОБА_1 , про якого у цьому абзаці не зазначено взагалі.
Поширена відповідачами інформація, яка зазначена у третьому абзаці не містить посилань, що проведений обшук відбувся у належному ОСОБА_1 приміщенні. З роздруківки цієї публікації убачається, що поряд з цим абзацом також надруковане фото, на якому зображене приміщення кімнати, у якій проводиться обшук, на якому зафіксовано декілька чоловіків, водночас невідомо та відсутні посилання, чи це приміщення належить ОСОБА_1 та, що саме він зображений на цьому фото, оскільки відсутні будь-які дописи з цього приводу. За наведених обставин відсутні підстави вважати, що така інформація стосується позивача. 
Суди першої та апеляційної інстанцій також врахували, що позивач не заперечував факт проведення обшуку у його житлі.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
02 квітня 2023 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Ткаленко К. В., засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 червня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року, у якій просив скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що заявником доведено наявність юридичного складу правопорушення, а саме, що інформація, яка стосується позивача, була поширена відповідача в мережі інтернет, доведена до відома великої кількості осіб, така інформація є недостовірною, поширеною інформацією порушені особисті немайнові права позивача. Судами не враховано, що відповідачами не надано докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 є фігурантом «одного из самых масштабных скандалов по расхищению бюджетных средств в особо крупных размерах» або «входит в приступную группировку», а також, що заявник є особою «кто на протяжении последних лет организовывал преступную схему и осуществлял хищения многомилионных средств (более 40 000 000 грн) из бюджета нашей страны». Також не враховано відсутність вироку суду стосовно ОСОБА_1 та відомості про відсутність судимостей.
Заявник вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції, що поширена недостовірна інформація не стосується заявника та не порушує його особисті немайнові права, оскільки весь текст опублікованої статті присвячений саме ОСОБА_1 з використанням світлин, де він зображений.
На переконання ОСОБА_1 поширена відповідачами інформація не є оціночними судженнями, оскільки така інформація має категоричну стверджувальну форму, прямо вказує на вчинення заявником протиправних дій, яку можна перевірити на достовірність та яка підлягає спростуванню.
Заявник посилається на неврахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 761/37180/17, від 20 січня 2021 року у справі № 757/45270/19-ц, від 06 жовтня 2021 року у справі № 757/41575/18-ц, від 24 листопада 2021 року у справі № 761/20766/18, від 09 лютого 2022 року у справі № 577/1629/20, від 04 травня 2022 року у справі № 757/58351/19-ц, від 08 червня 2022 року у справі № 216/1078/19, 17 серпня 2022 року у справі № 758/6758/19.
Позиція Верховного Суду
У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК Україниу разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Проаналізувавши зміст оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень.
Встановлені судами обставини
Суди встановили, що відповідач ОСОБА_2 є головним редактором ТОВ «ІА «ІНФОНЬЮЗ».
ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_1 було опубліковано матеріал з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (ІНФОРМАЦІЯ_4 ). Автором публікації зазначена « Головний редактор ОСОБА_2 » такого змісту:
«Друзья, хотим напомнить как соучредитель «ЭКО-ФОРС» ОСОБА_1 и менеджер проектов «ЭКОТЕК-ОИЛ» ОСОБА_4 , стали фигурантами уголовного производства, а также, как эти компании стали участниками одного из самых масштабных скандалов по расхищению бюджетных средств в особо крупных размерах у компании АТ «Укргаздобыча» и нанеснию ущерба экологии на более чем 13 млн. грн. согласно заключению экологической инспекции»;
««Инфонъюз» около двух лет ведет расследование относительно обращение с отходами бурения и нам есть что рассказать и показать: как и где на самом деле скидывались отходы бурения? Кто входил в преступную группировку? Кто из чиновников и депутатов помогал бизнесменам реализовывать схему? И как на самом деле работает уникальная технология по нейтрализации отходов бурения»;
«В 07.00 утра одновременно было проведены масштабные обыски у основных фигурантов дела в разных городах Украины. Силовики с «Добрым утром» навестили в Киеве, Днепре, Полтаве и Кременчуге тех, кто на протяжении последних лет организовывал преступную схему и осуществлял хищения многомилионных средств ( более 40 000 000 грн.) из бюджета нашей страны».
Відповідно до довідки Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ станом на 29 вересня 2020 року ОСОБА_1 не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з безпідставності позовних вимоги, оскільки розповсюджена відповідачами інформація є оціночними судженнями, а відтак, згідно із статтею 30 Закону України «Про інформацію», такі судження не підлягають спростуванню, і за їх висловлювання особа не може бути притягнута до відповідальності, а отже відсутні підстави вважати інформацію недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача.
Верховний Суд погоджується з такими висновками.
Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Згідно з частиною четвертою статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Відповідно до частини другої та третьої статті 34 Конституції України, статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.
Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.
Статтями 15, 275 ЦК України передбачено право особи на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.
Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Під гідністю необхідно розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. 
З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. 
Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи розуміється оцінка її підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Згідно зі статтею 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації; спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила; спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.
Частиною другою статті 302 ЦК України на особу, яка поширює інформацію, покладено обов`язок переконатися в її достовірності.
За практикою ЄСПЛ, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. У свою чергу національна влада може втрутитися у процес реалізації норми статті 10 Конвенції, якщо, зокрема, це передбачено законом, направлено на захист репутації або інших прав осіб і є необхідним у демократичному суспільстві.
Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири).
Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.
Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбаченого статтею 10 Конвенції.
Згідно з частиною першою статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств.
За усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи.
Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України від 06 жовтня 2015 року).
Як зазначено в рішеннях ЄСПЛ (справи (Lingens v. Austria) «Лінгенс проти Австрії», (De Haes and Gijsels v. Belgium) «Де Гаєс і Гійзельс проти Бельгії», (Goodwin v. the United Kingdom) «Гудвін проти Сполученого Королівства», (Prager and Oberschlik v. Austria) «Праґер і Обершлік проти Австрії») свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.
Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 ((Lingens v. Austria) «Лінгенс проти Австрії», cited above, p. 28, пункт 46).
У пункті 39 рішення ЄСПЛ від 28 березня 2013 року у справі (Novaya Gazeta and Borodyanskiy v. Russia) «Нова Газета і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У пункті 75 рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року у справі (Case of Feldek v. Slovakia) «Фельдек проти Словаччини» суд зазначив, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести.
При оцінці твердження про поведінку третьої особи, інколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (справа (Jerusalem v. Austria) «Єрусалем проти Австрії», no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11). 
У рішенні від 07 лютого 2012 року (Axel Springer AG v. Germany) «Аксель Спрінгер проти Німеччини» ЄСПЛ вказав, що приватна особа, невідома для громадськості, може вимагати особливого захисту свого права на приватне життя, тоді як публічних осіб така норма не стосується.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19) викладено правовий висновок такого змісту: «При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право».
Аналізуючи оспорювану інформацію, посилання такого змісту: «Друзья, хотим напомнить как соучередитель «ЭКО-ФОРС» ОСОБА_1 и менеджер проектов «ЭКОТЕК-ОИЛ» ОСОБА_4 , стали фігурантами уголовного производства, а также, как эти компании стали участниками одного из самых масштабных скандалов по расхищению бюджетных средств в особо крупных размерах у компании АТ «Укргаздобыча» и нанеснию ущерба экологии на более чем 13 млн. грн. согласно заключению экологической инспекции», необхідно відокремити певні словосполучення зазначеної публікації, які прямо або опосередковано можуть стосуватися ОСОБА_1 , та здійснити оцінку на предмет їх кваліфікації, як факту чи оціночного судження, а саме: «фігурант уголовного дела» та «эти компании стали участниками одного из самых масштабных скандалов».
Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку, що слово «фігурант» є оціночним судженням і не містить конкретних відомостей щодо оцінки дій позивача в контексті вчинення конкретних правопорушень або злочинних дій. Так само вислів «эти компании стали участниками одного из самых масштабных скандалов» не містить прямого посилання про особу заявника та будь-яку негативну риторику про його особистість.
Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 418/6010/19 (провадження № 61-17400св20).
Також правильними висновками судів попередніх інстанцій є те, що опублікована інформація другого абзацу: «Инфонъюз» около двух лет ведет расследование относительно обращение с отходами бурения и нам есть что рассказать и показать: как и где на самом деле скидывались отходы бурения? Кто входил в преступную группировку? Кто из чиновников и депутатов помогал бизнесменам реализовывать схему? И как на самом деле работает уникальная технология по нейтрализации отходов бурения» взагалі не містить відомостей про ОСОБА_1 , крім того зазначена інформація висловлена у формі запитань без будь-яких тверджень та суджень.
Так само, не містить жодних прямих посилань про особу ОСОБА_1 інформація, викладена у третьому абзаці публікації: «В 07.00 утра одновременно было проведены масштабные обыски у основных фигурантов дела в разных городах Украины. Силовики с «Добрым утром» навестили в Киеве, Днепре, Полтаве и Кременчуге тех, кто на протяжении последних лет организовывал преступную схему и осуществлял хищения многомилионных средств ( более 40 000 000 грн) из бюджета нашей страны». 
Водночас, суди першої та апеляційної інстанції правильно врахували, що зазначена публікація не містить конкретних фактів, що обшук відбувся саме у житловому/нежитловому приміщенні, належного заявнику, який у позовній заяві не заперечував зазначений факт. 
З урахуванням змісту оспорюваної ОСОБА_1 у позові інформації, яка є особистою думкою та сформованим переконанням журналіста ОСОБА_2 , поширена інформація не містить прямих посилань та негативної риторики про особу ОСОБА_1 , а отже, такі відомості не посягають на честь, гідність та ділову репутацію заявника, з урахуванням усталеної практики ЄСПЛ, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
З такими висновками судів попередніх інстанцій погоджується й Верховний Суд, у зв`язку з чим відхиляє доводи касаційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права.
Заявник як на підставу касаційного оскарження посилається на неврахування висновків Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 761/37180/17, від 20 січня 2021 року у справі № 757/45270/19-ц, від 06 жовтня 2021 року у справі № 757/41575/18-ц, від 24 листопада 2021 року у справі № 761/20766/18, від 09 лютого 2022 року у справі № 577/1629/20, від 04 травня 2022 року у справі № 757/58351/19-ц, від 08 червня 2022 року у справі № 216/1078/19, 17 серпня 2022 року у справі № 758/6758/19.
Висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 24 листопада 2021 року у справі № 761/20766/18, від 04 травня 2022 року у справі № 757/58351/19-ц не суперечать висновкам судів першої та апеляційної інстанції щодо оцінки поширеної інформації на предмет її висловлювання як факту чи оціночного судження.
Посилання заявника на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 761/37180/17, від 20 січня 2021 року у справі № 757/45270/19-ц, від 06 жовтня 2021 року у справі № 757/41575/18-ц, від 09 лютого 2022 року у справі № 577/1629/20, від 08 червня 2022 року у справі № 216/1078/19, від 17 серпня 2022 року у справі № 758/6758/19 є необґрунтованим, оскільки вони хоча і стосуються подібних правовідносин, проте зроблені за інших фактичних обставин.
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.
Таким чином, не заслуговують на увагу доводи заявника про те, що суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.
Касаційна скарга не містить посилання на інші підстави касаційного оскарження, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України. 
Тому відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України є підстави для визнання касаційної скарги ОСОБА_1 необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїх постановах висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.
Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, 
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Ткаленко Костянтин Васильович, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 червня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІА «ІНФОНЬЮЗ», ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                            В. В. Яремко
                                                                                                                        А. С. Олійник
                                                                                                                        О. В. Ступак