СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року                                      м. Харків                          Справа №5023/3220/11  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І.,

за участю секретаря судового засідання Ярош В.В.,
за участю представників у режимі відеоконференції:
стягувача – Бурдюг Т.В. (представник правонаступника стягувача у виконавчому провадженні), свідоцтво адвоката №5523 від 14.08.2014 року, довіреність №7 від 16.12.2022 року;
боржника – не з`явився;
виконавчої служби – не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Маслової Ольги Миколаївни, м.Харків, (вх.№3532Х/1) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 02.11.2021 року прийняту за результатом розгляду скарги на постанову державного виконавця Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) у справі №5023/3220/11,
за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», м.Київ, 
до фізичної особи-підприємця Маслової Ольги Миколаївни, м.Харків,
про стягнення 1881801,23 грн.,-
стягувач у виконавчому провадженні - правонаступник Товариство з обмеженої відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», м.Київ,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року до Господарського суду Харківської області надійшла скарга фізичної особи-підприємця Маслової Ольги Миколаївни на постанову державного виконавця Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), в якій боржник просив суд скасувати постанову державного виконавця Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського  міського управління юстиції від 23.05.2013 року про відкриття виконавчого провадження №38378978.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.11.2021 року у справі №5023/3220/11 (повний текст складено та підписано 08.11.2021 року, суддя Шатерніков М.І.) відмовлено у задоволенні скарги фізичної особи-підприємця Маслової Ольги Миколаївни про скасування постанови державного виконавця Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 23.05.2013 року про відкриття виконавчого провадження №38378978.
22.11.2021 року безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга фізичної особи-підприємця Маслової О.М. на ухвалу Господарського суду Харківської області від 02.11.2021 року у справі №5023/3220/11.
ФОП Маслова О.М., посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті ухвали норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції:
- скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 02.11.2021 року;
- прийняти постанову, якою задовольнити скаргу ФОП Маслової О.М. та скасувати постанову державного виконавця Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського  міського управління юстиції від 23.05.2013 року про відкриття виконавчого провадження №38378978.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що в оскаржуваній ухвалі судом зроблено висновок про ненадання скаржником документів на підтвердження того, коли саме стягувачем вперше був пред`явлений у виконавчу службу дублікат наказу, виданий 10.12.2012 року, а також які саме виконавчі дії вчинялись в межах виконавчого провадження №38378978 впродовж 2013-2014 років. Такі висновки апелянт вважає безпідставним, оскільки згідно ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, саме стягувач та орган виконавчої служби повинні були надати докази, які б підтвердили факт того, що виконавчий документ подано у визначений у ньому строк - до 15.05.2013 року, або факт переривання строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання станом на 23.05.2013 року. Проте, ні органом ВДВС, ні стягувачем не надано до суду ніяких доказів, які б спростували факти, наведені у скарзі боржника. 
Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції, що в матеріалах справи міститься копія виконавчого документу «дублікат наказу №5023/3220/11 від 30.05.2012 року, виданий 10.12.2012 року» на якому міститься напис, вчинений Фрунзенським ВДВС Харківського міського управління юстиції, який свідчить, що 04.01.2013 року стягувачу було відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження». Інших відміток, вчинених до 23.05.20213 року які б свідчили про відкриття виконавчого провадження до цієї дати, виконавчий документ не містить. Отже, вищезазначений документ є безперечним доказом того, що стягувач у визначений у виконавчому документі строк подавав його до виконання, однак йому було відмовлено у відкритті виконавчого провадження і це дає можливість дійти достеменного висновку, що до 23.05.2013 року за виконавчим документом «дублікат наказу №5023/3220/11 від 30.05.2012 року виданий 10.12.2012 року» виконавчі провадження не відкривались, а відтак і строк пред`явлення не переривався. 
Скаржник наполягає на тому, що оскаржувана постанова державного виконавця від 23.05.2013 року про відкриття виконавчого провадження №38378978 винесена вже після закінчення встановленого строку, який закінчився 15.05.2013 року і судом не поновлювався.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.11.2021 року задоволено клопотання апелянта та поновлено строк на апеляційне оскарження; відкрито апеляційне провадження за скаргою ФОП Маслової О.М. на ухвалу Господарського суду Харківської області від 02.11.2021 року у справі №5023/3220/11; встановлено строк на протязі якого учасники справи мають право подати до суду відзиви, а також встановлено строк на протязі якого учасники справи мають право подати до суду заяви, клопотання та документи в обґрунтування своєї позиції по справі; призначено справу до розгляду в судове засідання на 15.12.2021 року на 11:45 год. і роз`яснено шляхи реалізації права на участь у судовому засіданні.
Крім того, враховуючи відсутність як матеріалів справи так і копій матеріалів справи, що унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, судом витребувано з Господарського суду Харківської області відповідні матеріали справи або копії матеріалів.
30.11.2021 року до суду апеляційної інстанції надійшов лист Господарського суду Харківської області (вих.№033164), в якому повідомлено, що справа №5023/3220/11 була надіслана до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 22.11.2021 року за вих.№5023/3220/11/002256/21 для розгляду касаційної скарги. Після повернення справи до Господарського суду Харківської області запит суду апеляційної інстанції разом з копіями матеріалів справи буде надісланий до Східного апеляційного господарського суду у встановленому законом порядку.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.12.2021 року, керуючись пунктами 17.10 – 17.12 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, враховуючи, що до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у межах справи №5023/3220/11 була подана касаційна скарга та в подальшому направлені на вимогу суду матеріали справи згідно приписів чинного процесуального закону, за відсутності яких суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вчиняти будь-які процесуальні дії, зупинено апеляційне провадження у даній справі за апеляційною скаргою ФОП Маслової О.М. на ухвалу суду першої інстанції від 02.11.2021 року до моменту отримання матеріалів або копій матеріалів справи №5023/3220/11 Східним апеляційним господарським судом.
21.04.2023 року до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №5023/3220/11.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2023 року, у зв`язку зі звільненням у відставку судді Ільїна О.В. для розгляду справи №5023/3220/11 (вх.№3532) сформовано новий склад суду, а саме: головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.04.2023 року, враховуючи усунення обставин, що викликали зупинення апеляційного провадження, поновлено провадження у справі №5023/3220/11 і призначено її до розгляду в судове засідання. Встановлено строк на протязі якого учасники справи мають право подати до суду відзиви на апеляційну скаргу, а також встановлено строк на протязі якого учасники справи мають право подати до суду клопотання, заяви, документи та докази в обґрунтування своєї позиції по справі; роз`яснено шляхи реалізації права учасників справи на участь у судовому засіданні, а також шляхи реалізації права учасників справи на подання документів до суду засобами електронного зв`язку. 
Вказана ухвала була направлена на адреси учасників справи засобами поштового зв`язку та на електронну пошту, які містяться у матеріалах справи.
У матеріалах справи міститься відзив від ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (вх.№14243), в якому зазначає, що згоден з ухвалою господарського суду першої інстанції, вважає її обґрунтованою та законною, прийнятою при об`єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Матеріали справи також містять пояснення апелянта щодо апеляційної скарги (вх.№14392), які за змістом є ідентичними до доводів апеляційної скарги та доводів скарги на дії ВДВС.
03.05.2023 року від представника апелянта надійшло клопотання (вх.№4956 ел.8126), в якому просить суд здійснювати розгляд за його відсутністю. При цьому повідомляє суд, що апелянт підтримує свою апеляційну скаргу та просить її задовольнити у повному обсязі.
У судовому засіданні 17.05.2023 року представник ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» оголосив свої заперечення щодо вимог апеляційної скарги.
Представник виконавчої служби про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення – ухвали суду від 25.04.2023 року, однак у судове засідання 17.05.2023 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
Суд в ухвалі від 25.04.2023 року доводив до відома учасників справи, що нез`явлення у судове засідання апеляційної інстанції (особисто чи представників) належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, а також відсутність відповідного клопотання, не тягне за собою відкладення розгляду справи на іншу дату, а також не перешкоджає розгляду справи по суті.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у даній справі за відсутності представника апелянта та представника виконавчої служби.
У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. 
Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, відзиві та поясненнях доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представника стягувача, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 05.07.2011 по справі №5023/3220/11 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задоволено у повному обсязі. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Маслової Ольги Миколаївни на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за договором кредиту №1/МСМБКВЛ-08-ПЗУ від 21.01.2008 в розмірі 1881801,23 грн.; 18818,02 грн. витрат з оплати державного мита та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.
Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14.05.2012 по справі №5023/3220/11 апеляційну скаргу з урахуванням наданих уточнень фізичної особи-підприємця Маслової Ольги Миколаївни задоволено. Рішення Господарського суду Харківської області від 05.07.2011 у справі №5023/3220/11 скасовано. Прийнято нове рішення, яким провадження у справі в частині стягнення з ФОП Маслової О.М. на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитом по договору №1/МСБМКВЛ-08-ПЗУ від 21.01.2008 в сумі 170475,11 дол. США, що дорівнює 1357783,11 грн. припинено. 
Стягнуто з фізичної особи-підприємця Маслової Ольги Миколаївни на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість по договору №1/МСБМКВЛ-08-ПЗУ від 21.01.2008 року в сумі 172428,88 грн., з яких: заборгованість за процентами в сумі 15963,83 дол. США, що дорівнює 127147,12 грн.; заборгованість по комісії за управління кредитною лінією в сумі 26581,20 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 1330,07 дол. США, що дорівнює 10593,61 грн.; пеня за несвоєчасне повернення процентів в сумі 857,74 дол. США, що дорівнює 6831,64 грн.; пеня за несвоєчасне погашення комісії за управління кредитною лінією в сумі 1275,31 грн.; 1723,73 грн. державного мита за подання позову та 21,62 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відмовлено. Крім того, з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь фізичної особи-підприємця Маслової Ольги Миколаївни присуджено до стягнення 17094,28 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
На виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 14.05.2012 року видано відповідні накази. 
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.12.2012 задоволено заяву ПАТ «Дельта Банк» про видачу дублікату наказу та видано дублікат наказу на виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 14.05.2012 про стягнення з фізичної особи-підприємця Маслової Ольги Миколаївни на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованості по договору №1/МСБМКВЛ-08-ПЗУ від 21.01.2008 в сумі 172428,88 грн.
14.06.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» подано до суду заяву про заміну сторони у справі шляхом заміни стягувача його правонаступником у справі №5023/3220/11.
Вказана заява постановою Східного апеляційного господарського суду від 07.09.2021 задоволена.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.09.2021 року було задоволено заяву боржника - фізичної особи-підприємця Маслової Ольги Миколаївни та визнано виконавчий документ «оригінал наказу №5023/3220/11 від 30.05.2012 року, виданий Господарським судом Харківської області» щодо стягнення з фізичної особи-підприємця Маслової Ольги Миколаївни на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованості по договору №1/МСБМКВЛ-08-ПЗУ від 21.01.2008 року в сумі 172428,88 грн.; 1723,73 грн. державного мита за подання позову та 21,62 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, таким, що не підлягає виконанню.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказ Господарського суду Харківської області у справі №5023/3220/11 було пред`явлено до виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області 13.08.2012 року та на його підставі відкрито виконавче провадження №34632809. 23.01.2020 Міськрайонним відділом державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного межрігіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) виконавче провадження було завершене/повернуто без виконання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». У пункті 2 цієї постанови встановлено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлено для виконання в строк до 23.01.2023 року.
На підставі дублікату наказу Господарського суду Харківської області у справі №5023/3220/11, переданого до виконання ВДВС Харківського РУЮ Харківської області, постановою від 10.09.2014 року було відкрито виконавче провадження №44703052. 23.01.2020 року Міськрайонним відділом державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного межрігіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) виконавче провадження було завершене/повернуто без виконання. У п. 2 цієї постанови встановлено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлено для виконання в строк до 23.01.2023 року. 
Разом з тим безпосередньо на дублікаті наказу від 30.05.2012 року, виданого на виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 14.05.2012 по справі №5023/3220/11 містяться написи, які свідчать про те, що:
- 04.01.2013 року було відмовлено у відкритті виконавчого провадження з посиланням на ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»;
- 18.06.2014 року вчинені відповідні процесуальні дії на підставі п. 10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», якою було унормовано, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.
Враховуючи, що за зверненням стягувача, яким було підтверджено, що оригінал наказу було втрачено, судом був виданий дублікат наказу, а також враховуючи те, що виконання рішення суду повинно здійснюватись на підставі виданого господарським судом наказу, який повинен бути у одному екземплярі, за відсутності в матеріалах справи доказів, що свідчать про фактичне виконання рішення, судом було визнано виконавчий документ «оригінал наказу №5023/3220/11 від 30.05.2012 року, виданий Господарським судом Харківської області», таким, що не підлягає виконанню, оскільки у подальшому за зверненням стягувача, останньому було видано дублікат наказу аналогічного змісту, який є чинним.
Як на підставу своїх вимог про скасування постанови державного виконавця Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 23.05.2013 року про відкриття виконавчого провадження №38378978 скаржник (боржник) посилається на інформацію отриману від Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), а саме, що перевіркою даних автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на виконанні Фрунзенського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебувало виконавче провадження №38378978 з примусового виконання дублікат наказу №5023/3220/11 про стягнення з ФОП Маслової О.М. на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості у сумі 172428,88 грн, 1723,73 грн, 21,26 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.
Дійсно у самому дублікаті наказу, виданого 10.12.2012 року по справі №5023/3220/11 про стягнення з фізичної особи-підприємця Маслової Ольги Миколаївни на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованості по договору №1/МСБМКВЛ-08-ПЗУ від 21.01.2008 року в сумі 172428,88 грн.; 1723,73 грн. державного мита за подання позову та 21,62 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, вказано, що наказ дійсний до пред`явлення до виконання до 15.05.2013 року.
Згідно з п.1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.
Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Як зазначається в п.5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.
Відповідно до п. 1-3 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження», строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.
Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.
Відмітки на дублікаті наказу підтверджують обставини пред`явлення наказу до виконання, а отже і обставини переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.
До того ж обставини переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання були предметом дослідження в межах розгляду іншої скарги на дії державного виконавця. Так Верховний Суд у постанові у даній справі від 16.05.2022 року вказав, що мало місце переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Дійсно, документів на підтвердження того, які саме виконавчі дії вчинялись в межах виконавчого провадження №38378978 впродовж 2013, 2014 років не надано, зокрема, коли саме стягувачем вперше був пред`явлений у виконавчу службу дублікат наказу, виданий 10.12.2012 року по справі №5023/3220/11. 
Автоматизована система виконавчого провадження була запроваджена пізніше - у 2016 році відповідно до статей 8, 9 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» та наказу міністерства юстиції України від 05.08.2016 року №2432/5 «Про затвердження Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.08.2016 року за №1126/29256, тому в автоматизованій системі виконавчого провадження відсутня інформація щодо виконавчих дій, проведених до її створення.
Необхідно констатувати, що матеріали справи взагалі не містять оскаржувану постанову державного виконавця. 
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Суди неодноразово наголошували щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначали, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. 
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Слід наголосити, що 17.10.2019 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було, зокрема, внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України та змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з «Достатність доказів» на нову – «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування «вірогідність доказів».
Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом». Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
Суд першої інстанції, досліджуючи матеріали справи та позиції сторін крізь призму вірогідності доказів, дійшов висновку що строк пред`явлення наказу переривався і не був пропущений у зв`язку з чим дії державного виконавця є правомірними. Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції. 
Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Однак, апелянт крім тверджень про пропущення строків пред`явлення наказу до виконання доказів не надав, а стверджуючи, що інша сторона повинна вчинити дії по наданню доказів є свідченням перекладення обов`язку по доведенню позицію у справі на іншу сторону, наразі стягувача чи державного виконавця.
Відповідно до ч. 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до приписів статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року у справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду». У рішенні від 17.05.2005 року у справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах «Півень проти України» від 29.06.2004 року заява №56849/00, «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 року).
Як вбачається зі змісту рішення від 20.07.2004 року Європейського суду з прав людини «Шмалько проти України» право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п.43).
Окрім того, у п.п.18, 23 рішення Європейського суду від 12.05.2011 року у справі «Ліпісвіцька проти України» однозначно визначено про те, що судове рішення та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні, у зв`язку з чим виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом, а його тривалість має досягати цілей, зазначених в п.1 ст.6 Конвенції щодо права кожної особи на розгляд його справи упродовж розумного строку.
Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у зазначеній ст.1 Першого протоколу (рішення Європейського суду з прав людини від 06.10.2011 року у справі «Агрокомплекс проти України»).
У рішенні від 15.10.2009 року Європейський суд з прав людини у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» вказав на те, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту ст.1 Першого протоколу.
Європейський суд з прав людини також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.
У справі «Фуклев проти України» (рішення від 07.06.2005 року) Європейський суд з прав людини вказав, що держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.
Сукупний аналіз рішень Європейського суду у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України» достеменно засвідчує його однозначну позицію про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення та констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст.124 Конституції України.
Виходячи з практики Європейського суду з прав людини держава відповідальна за виконання рішення, ухваленого на користь стягувача у цій справі. Тривале невиконання рішення та відсутність засобів захисту прав стягувача на національному рівні спричиняє порушення параграфу 1 ст.ст.6, 13 Конвенції та ст.1 Протоколу №1.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної  інстанції ґрунтується на висновках що зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Докази що містяться в матеріалах справи є більш вірогідними у підтвердження правомірності дій державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження в межах строку на вчинення таких дій, оскільки строк пред`явлення виконавчого документу переривався в зв`язку з його пред`явленням до виконання. Посилання та твердження апелянта не доводять факт незаконності дій державного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.05.2013 року.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржувана ухвала Господарського суду Харківської області від 02.11.2021 року у справі №5023/3220/11 має бути залишена без змін.
Керуючись статтями 13, 74, 77, 79, 86, 269, 271, 273, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарського суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Маслової Ольги Миколаївни залишити без задоволення. 
Ухвалу Господарського суду Харківської області від 02.11.2021 у справі №5023/3220/11 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 01 червня 2023 року.

Головуючий суддя                                                                    В.С. Хачатрян

Суддя                                                                                           В.В. Россолов  

Суддя                                                                                           О.І. Склярук