ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

27 квітня 2023 року 	м.Дніпро	справа № 280/13161/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П.,
суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,    
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2022 року у справі № 280/13161/21 (суддя Стрельнікова Н.В., справа розглянута в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування вимоги,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у Запорізькій області                          (далі - відповідач) № Ф-6396-50 від 25.05.2021 про стягнення боргу у розмірі 37 788,74 грн.;
- зобов`язати Головне управління ДПС у Запорізькій області здійснити коригування інтегрованої картки платника єдиного внеску ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з метою виключення (списання) заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2022 року позовні вимоги позивача задоволено частково. Суд визнав протиправною та скасував оскаржену позивачем вимогу в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 20 331,08 грн., та зобов`язав Головне управління ДПС у Запорізькій області здійснити коригування інтегрованої картки платника єдиного внеску ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з метою виключення (списання) заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 20 331,08 грн..
У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неналежну оцінку доказів у справі, що призвело до неправильного вирішення спірних відносин відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову задоволенні позову.
Відповідач стверджує, що згідно баз даних ДПС за позивачем рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску, вимога, яку оскаржила позивач, є правомірною та законною, у суду першої інстанції були відсутні підстави для її скасування.
Позивач своїм правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача не скористалася.
В частині відмови у задоволенні позовних вимог позивач рішення суду першої інстанції  не оскаржила.
Апеляційний розгляд справи здійснено за правилами ст.311 КАС України, в порядку письмового провадження.
Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
З матеріалів справи встановлено, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1  з 18.01.2007 по 18.10.2021 була зареєстрована  як фізична особа- підприємець (а.с. 16).
Відповідачем 25.05.2021 була сформована вимога про сплату позивачу боргу (недоїмки) з ЄСВ від 25.05.2021 № Ф-6396-50 на суму 37788,74 грн. (а.с. 13). Вимога контролюючим органом сформована на підставі автоматичних нарахувань єдиного соціального внеску в інтегрованій картці платника податків, а саме:
- 09.02.2018 в сумі 8448,0 грн. за 2017 рік (Нараховано розрахункову суму єдиного внеску за рік).;
- 19.04.2018 в сумі 2457,18 грн. за І кв-л 2018 року (Нараховано ЄВ ФОГІ, в т.ч. з незалежною професійною діяльністю);
- 19.07.2018  в сумі 2457,18 грн. за II кв-л 2018 року (Нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. з незалежною професійною діяльністю);
19.10.2018 в сумі 2457,18 грн. за III кв-л 2018 року (Нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. з незалежною професійною діяльністю);
-21.01.2019 в сумі 2457,18 грн. за IV кв-л 2018 року (Нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. з незалежною професійною діяльністю);
-19.04.2019 в сумі 2754,18 грн. за І квартал 2019 року (Нараховано ЄВ ФОГІ. в т.ч. з незалежною професійною діяльністю);
-19.07.2019 в сумі 2754,18 грн. за II квартал 2019 року (Нараховано ЄВ ФОП. в т.ч. з незалежною професійною діяльністю);
-21.10.2019 в сумі 2754,18 грн. за III квартал 2019 року (Нараховано ЄВ ФОП. в т.ч. з незалежною професійною діяльністю).;
- 20.01,2020р. в сумі 2754,18 грн. за IV квартал 2019 року (Нараховано ЄВ ФОН, в т.ч. з незалежною професійною діяльністю).;
-21.04.2020 в сумі 2078,12 грн. за січень-лютий 2020р (Нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. з незалежною професійною діяльністю);
- 20.07.2020 в сумі 1039,06 грн. за червень 2020 року (Нараховано ЄВ ФОН. в т.ч. з незалежною професійною діяльністю);
- 19.10.2020 в сумі 3178,12 грн. за III квартал 2020 року (Нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. з незалежною професійною діяльністю).
- 01.01.2021 нараховано єдиний внесок - 2200, 00 грн., за 4 квартал 2020 року.
Не погоджуючись із вимогою відповідача, позивачка звернулася до суду з позовом про визнання її протиправною та скасування.
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги та скасовуючи оскаржену вимогу відповідача, виходив з того, що допомога по догляду за дитиною є допомогою по тимчасовій непрацездатності, яка надається застрахованим особам (у т. ч. підприємцям) у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу). Тобто, застрахована особа може не здійснювати підприємницьку діяльність у випадку догляду за дитиною віком до трьох років, при цьому, самостійно не сплачує єдиний внесок, а отримує щомісячну допомогу по догляду за дитиною, на яку нараховується та з якої сплачується єдиний внесок. Нарахування  відповідачем єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування за період з грудня 2018 по травень 2021 року, на суму 20 331,08 грн., призвело до подвійного стягнення з позивачки ЄСВ, що суперечить вимогам законодавства та положенню статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
В свою чергу, заборгованість ОСОБА_1 по сплаті єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування за період: за 2017 рік в сумі 8448,0 грн.,  за І кв-л 2018 року в сумі 2457,18 грн., за II кв-л 2018 року в сумі 2457,18 грн. за III кв-л 2018 року  в сумі 2457,18 грн., частково за IV кв-л 2018 року 1638, 12 грн. (2457,18 грн. - 819, 06 грн. сплачена УПСЗН сума за грудень 2018 року), а разом у сумі 17 457,66 грн.  контролюючим органом визначена правомірно.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. №2464-VІ (надалі Закон №2464) та норми Податкового кодексу України.
Пунктом 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дано визначення поняттю "працівник" - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За змістом статті 2 Закону № 2464 його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Згідно п.4 частини першої ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
За приписами п.1 частини два ст.6 Закону № 2464, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до п.3 частини 1 статті 7 Закону № 2464, єдиний внесок нараховується дні платників, зазначених у п. 4 частини першої ст. 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно дні себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Згідно п.5 частини першої ст.1 Закону № 2464, мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону № 2464, які набули чинності з 01 січня     2017 року, зокрема у першому реченні абзацу другого п. 2 частини першої ст.7 слова "має право самостійно" замінено словом "зобов`язаний".
Так, відповідно до абзаців 1, 2 пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:
для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Відповідно до ч.5 ст.8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.
При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Судом встановлено, що позивачка з грудня 2018 року по вересень 2021 року  була тимчасово непрацездатна в зв`язку з доглядом за дитиною до 3-х років та отримувала соціальну допомогу в зазначений період.
Згідно інформації, наданої суду Управлінням соціального захисту населення по Хортицькому району Запорізької міської ради, ОСОБА_1 у період з грудня 2018 року по вересень 2021 року, у зв`язку з отриманням допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, нараховувався єдиний соціальний внесок. Сплата за позивачку єдиного внеску у період з грудня 2018 року по травень 2021 року підтверджується наявними в матеріалах справи відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с. 17-20).
Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), зайняття підприємницькою та іншою діяльністю, якщо інше не передбачено законом.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності надаються такі види матеріального забезпечення та соціальних послуг: допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи Догляд за хворою дитиною).
Пунктом 4 частини першої статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків: догляду за дитиною віком до трьох років або дитиною з інвалідністю віком до 18 років у разі хвороби матері або іншої особи, яка доглядає за цією дитиною.
У відповідності до абз.2 ч.1 ст.21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІУ період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримання виплат за окремими видами соціального страхування, крім пенсій усіх види (за винятком пенсії по інвалідності), включається до страхового стажу як період, за який сплачено страхові внески виходячи з розміру мінімального страхового внеску.
З вказаної норми вбачаються елементи соціального захисту осіб, які обтяжені здійсненням догляду за дитиною, та не можуть здійснювати будь - який вид підприємницької (трудової) діяльності.
При цьому, у відповідності до п. 2 ч. 1 Порядку нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб, затвердженого постановою КМ України від 02.03.2011р. №178, цей Порядок визначає механізм сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) за осіб, які доглядаюсь за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або допомогу при народженні дитини, при усиновленні дитини.
Відповідно до п.2 ч.2 вказаного Порядку, єдиний внесок нараховується на осіб, зазначених у підпункті 2 пункту 1 цього Порядку, - на суми допомоги при народженні дитини (крім суми, яка виплачується одноразово) та/або суми допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, нарахованої за базовий звітний період.
З аналізу наведених норм діючого законодавства вбачається, що обов`язок сплати ЄСВ під час перебування особи у відпустці по догляду за дитиною саме з сум отриманих допомог покладається, на Державу.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що допомога по догляду за дитиною є допомогою по тимчасовій непрацездатності, яка надається застрахованим особам (у т. ч. підприємцям) у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу). Тобто, застрахована особа може не здійснювати підприємницьку діяльність у випадку догляду за дитиною віком до трьох років, при цьому, самостійно не сплачує єдиний внесок, а отримує щомісячну допомогу по догляду за дитиною, на яку нараховується та з якої сплачується єдиний внесок.
Аналіз Законів України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» дає підстави дійти висновку про те, що отримання застрахованою особою у встановленому порядку щомісячної допомоги по догляду за дитиною, на яку нараховується та з якої сплачується єдиний внесок, як гарантована державою виплата для певної категорії осіб, виключає обов`язок сплати нею як особою, що зареєстрована як фізична особа - підприємець, єдиного внеску, якщо при цьому підприємницьку діяльність вона фактично не здійснює та доходів від неї не отримує.
При цьому, положення Податкового кодексу України щодо випадків звільнення відповідної особи від сплати єдиного податку на період її непрацездатності є вузьким трактуванням випадків звільнення особи від сплати ЄСВ, оскільки іншими законодавчими актами визначено гарантоване право особи на отримання допомоги по догляду за дитиною віком до трьох років та специфіку сплати ЄСВ в такому випадку, та не може нівелювати права особи, закріплені Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
У розумінні ст. 22 Закону № 1105 догляд за дитиною віком до трьох років є страховим випадком.
Натомість, положення Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» жодним чином не регулюють питання зі сплати ЄСВ відносно ФОПів, що перебувають на спрощеній системі оподаткування у період страхового випадку.
Судом встановлено, що позивач з грудня 2018 року по вересень 2021 рік перебувала у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку та Управлінням соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району було сплачено страхові внески з грудня 2018 року по вересень 2021 року за ОСОБА_1 , що свідчить про відсутність обов`язку сплати єдиного внеску у неї як самозайнятої особи в розумінні законодавства про зайнятість населення.
Таким чином, нарахування відповідачем єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування за період з грудня 2018 по травень 2021 року на суму 20 331,08 грн., призвело до подвійного стягнення з позивачки ЄСВ, що суперечить вимогам законодавства та положенню статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З огляду на викладене, суд дійшов правильного висновку, що оскаржена вимога                                     № Ф-6396-50 від 25.05.2021 в частині зобов`язання позивача сплатити борг (недоїмку) з ЄСВ у розмірі 20  331,08 грн. (за грудень 2018 року-819,06 грн., за І квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн.,  за II квартал 2019 року  в сумі 2754,18 грн., за III квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн., за IV квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн., (нараховано ЄСВ ФОП, в т.ч. з незалежною професійною діяльністю)., за січень-лютий 2020 року  в сумі 2078,12 грн., за червень 2020 року в сумі 1039,06 грн.; за III квартал 2020 року в сумі 3178,12 грн.; за 4 квартал 2020 року в сумі  2200, 00 грн.) є протиправною і підлягає скасуванню.
Щодо зобов`язання відповідача здійснити коригування в інформаційній системі органів ДПС даних.
Згідно з Порядком ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затвердженим наказом Міністерства фінансів України 12 січня 2021 року № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 березня 2021 р. за № 321/35943, інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску (далі - платежі), що ведеться за кожним видом платежу.
Відповідно до пункту 1 глави 1 Розділу II Порядку з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць.
ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею.
Згідно з главою 2 Розділу II Порядку з метою забезпечення контролю за правильністю відкриття/закриття ІКП в інформаційній системі щодекадно забезпечується автоматичне формування реєстрів контролю:
реєстр контролю ІКП, відкритих в інформаційній системі, які не відповідають Переліку форм ІКП;
реєстр контролю наявності відкритої ІКП за платником, стосовно якого в ЄДР внесено запис про припинення;
реєстр контролю наявності ІКП без ознаки "Платник відсутній в реєстрі" відкритої платнику, якого не включено / виключено з реєстру платників певного податку;
Наявні записи в реєстрах контролю не пізніше наступного робочого дня з дня їх виявлення відпрацьовуються підрозділом, що здійснює облік платежів, шляхом усунення помилок:
у разі виявлення невідповідностей між ІКП, відкритими в інформаційній системі, та Переліком форм ІКП - здійснюється перекодування ІКП на відповідну форму обліку ІКП;
у разі виявлення ІКП, відкритої за платником, якого не включено / виключено з реєстру платників певного податку, здійснюється перекодування такої ІКП з ознакою "Платник відсутній в реєстрі".
Таким чином, відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу щодо вірного та об`єктивного відображення в інтегрованій картці фактичного стану розрахунків з бюджетом. Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган зобов`язаний вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року в адміністративній справі № 826/9288/18.
Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Вимога на захист права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Оскільки суми єдиного соціального внеску, нараховані у спірній вимозі № Ф-6396-50 від 25.05.2021 з грудня 2018 року по грудень 2020 року на суму 20 331, 08  грн. протиправно, судом вірно обрано спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання відповідача здійснити коригування інтегрованої картки платника єдиного внеску ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з метою виключення (списання) заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 20 331,08 грн., і це не є втручанням у дискреційні повноваження контролюючого органу.
Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції в оскарженій частині, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення  суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2022 року                           у справі № 280/13161/21 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, передбачені ст.ст.328,329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак