УХВАЛА
25 травня 2023 року 
м. Київ
справа № 420/1740/22
адміністративне провадження № К/990/17585/23 
Суддя Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Загороднюк А.Г., перевіривши касаційну скаргу Одеської митниці  на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2023 року  у справі № 420/1740/22  за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці, яка є відокремленим підрозділом Державної митної служби України, про визнання протиправним та скасування наказу про припинення державної служби та звільнення, поновлення на посаді, а також про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду першої інстанції з позовом до Одеської митниці, яка є відокремленим підрозділом Державної митної служби України (далі - відповідач, Одеська митниця), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ «Про припинення державної служби та звільнення» №562-0 від 22 грудня 2021 року, за яким з 30 грудня 2021 року його звільнено з посади заступника начальника відділу митного оформлення №1 митного поста «Подільськ» Одеської митниці, припинено державну службу та розірвано контракт про проходження державної служби №554 від 06 липня 2021 року;
- поновити на державній службі та на посаді заступника начальника відділу митного оформлення №1 митного поста «Подільськ» Одеської митниці з 30 грудня 2021 року або на посаді, що є рівнозначною (рівноцінною) посаді, з якої його звільнено;
- поновити дію контракту про проходження державної служби № 554 від 06 липня 2021 року, що укладений між ним та Одеською митницею;
- стягнути з Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України, на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 грудня 2021 року по дату набрання рішенням у справі законної сили з вирахуванням обов`язкових податків та зборів.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2023 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року скасовано та ухвалено у справі нове рішення про часткове задоволення позову:
- визнано протиправним та скасовано наказ «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 » № 562-0 від 22 грудня 2021 року, за яким з 30 грудня 2021 року його звільнено з посади заступника начальника відділу митного оформлення №1 митного поста «Подільськ» Одеської митниці, припинено державну службу та розірвано контракт про проходження державної служби №554 від 06 липня 2021 року;
- поновлено ОСОБА_1 на державній службі та на посаді, яку він займав до звільнення, а саме - на посаді заступника начальника відділу митного оформлення №1 митного поста «Подільськ» Одеської митниці з 30 грудня 2021 року;
- зобов`язано Одеську митницю, яка є відокремленим підрозділом Державної митної служби України поновити дію контракту про проходження державної служби № 554 від 06 липня 2021 року, що укладений з ОСОБА_1 ;
- стягнуто з Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 грудня 2021 року по 19 січня 2023 року, тобто на дату набрання судовим рішенням законної сили, в сумі 418 472 грн 78 коп з вирахуванням обов`язкових податків та зборів;
- іншій частині позовних вимог відмовлено.
Ухвалами Верховного Суду від 21 березня 2023 року та від 05 травня 2023 року касаційні скарги Одеської митниці повернуто особі, яка її подала.
15 травня 2023 року через підсистему «Електронний суд» Одеською митницею подано до Верховного Суду касаційну скаргу. 
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, суд виходить із такого.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі ж подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Із системного аналізу наведених положень процесуального закону слідує, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.
У касаційній скарзі скаржник посилається на пункт перший частини четвертої статті 328 КАС України посилаючись при цьому на не врахування судом апеляційної інстанції висновків викладених у постановах Верховного Суду від 17 травня 2020 року №408/7181/16-а та від 29 січня 2020 року №127/2606/17.
Водночас обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є наявність та взаємозв`язок усіх чотирьох умов.
Разом з тим предметом спору у справі № 826/27339/15 на яку посилається скаржник було розірвання трудового договору у розумінні частини 2 статті 28 Кодексу законів про працю України стало отримання позивачем негативної оцінки за результатами його випробування через невідповідність роботі, що була доручена йому та неналежне виконання ним покладених обов`язків і завдань.
У справі №381/4968/16-ц предметом спору було звільнення працівника за статтею 28 КЗпП України за негативними результатами випробувального терміну на відповідність займаній посаді.
Проти у справі №420/1740/22 предметом оскарження є встановлення невідповідність позивача як державного службовця, займаній посаді протягом строку випробування у зв`язку з неуспішним проходженням повторного тестування на загальні здібності, а також встановлення судами попередніх інстанцій дату складання повторного тестування та надання оцінки двом, різним за своїм змістом доповідних записок щодо позивача.
Отже, враховуючи зазначене, обставини та предмет справ на які посилається позивач не є подібними, а отже не можуть бути враховані судом касаційної інстанції під час касаційного розгляду.
За таких обставин посилання на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України є необґрунтованими та суперечливими, що виключає його прийняття, як підстави касаційного оскарження.
Інші аргументи касаційної скарги зводяться до цитування норм чинного законодавства та переоцінки встановлених судами обставин, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.
Отже, враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, суд не має права самостійно визначати підстави касаційного оскарження визначені пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
У касаційній скарзі заявник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням (рішеннями) із урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні. 
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку. 
За таких обставин касаційну скаргу необхідно повернути як таку, що не містить підстав касаційного оскарження.
Керуючись статтями 328, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Одеської митниці  на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2023 року  у справі № 420/1740/22  за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці, яка є відокремленим підрозділом Державної митної служби України, про визнання протиправним та скасування наказу про припинення державної служби та звільнення, поновлення на посаді, а також про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами у спосіб направлення її до суду. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя:                                                                                                              А.Г. Загороднюк