Дата документу 26.04.2023 Справа № 336/1265/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 336/1265/21 Головуючий у 1 інстанції: Дмитрюк О. В. 
Провадження № 22-ц/807/843/23 Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2023 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:        Гончар М.С.
                       Подліянової Г.С. 

за участі секретаря: Камалової В.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» у особі представника - адвоката Білоуса Андрія Володимировича на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стислий виклад позиції та позовних вимог позивача 

В обґрунтування позову банк зазначив, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 13.03.2019р., відповідно до якої позивач встановив відповідачу кредитний ліміт та видав карту для користування ним. АТ КБ «Приватбанк» повністю виконав вимоги договору, надавши ОСОБА_1  у розпорядження кредитні кошти. Але у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором щодо регулярного повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 19.01.2021р. має заборгованість у загальному розмірі - 760 726,70 грн., яка складається з наступного: 692 810,50 грн. - заборгованість за кредитом; в т.ч.: 569 266,45 - заборгованість за поточним тілом кредиту; 123 544,05 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 34 528,97 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 33 387,23 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. 

Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПриватБанк», тому позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 760 726,70 грн. та судові витрати. 
Висновки суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що договірні відносини між сторонами у справі позивач базував на анкеті-заяві від 13.03.2019р., копію якої долучив до позовної заяви, але оскільки на запит суду в порядку задоволення клопотання відповідача банком не надано оригіналу цієї анкети-заяви, цей письмовий доказ відповідно до приписів ч. 6 статті 95 ЦПК України не був взятий судом до уваги. Судом констатовано у підсумку при вирішенні спору, що саме анкета-заява згідно позову є доказом згоди відповідача на приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку, на підставі яких розраховано заборгованість, а тому у зв`язку з відсутністю її оригіналу позовні вимоги банку суд визнав недоведеними. 

Доводи апеляційної скарги 

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» у особі представника - адвоката Білоуса А.В. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначається, що анкета-заява б/н від 13.03.2019р. та паспорт споживчого кредиту підписані клієнтом в електронному вигляді, але на паперовому носії не оформлювались. Їх підписання клієнтом здійснювалось стилусом на планшеті, що полягало у створенні відповідачем власноручного підпису на екрані електронного сенсорного пристрою, тобто такий підпис є цифровим власноручним підписом відповідача.

Суду була надана копія заяви від 13.03.2019р., особисто підписавши яку відповідач погодився з тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами складають між ним та позивачем договір про надання банківських послуг. У анкеті зазначено, що відповідач ознайомився та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, що засвідчено його підписом на вказаній заяві. Отже, анкета-заява від 13.03.2019р., Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи, що розташовані на офіційному сайті банку, складають договір про надання банківських послуг. 

Твердження відповідача, з якими погодився суд, про те, що Умови і правила надання банківських послуг не є складовою частиною укладеного між позивачем та відповідачем договору, оскільки не містять підпису відповідача (позичальника), є безпідставним, так як такий договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та правилами закон не вимагає. Відтак, відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. 

Суд не врахував, що на підставі вищевказаної анкети-заяви відповідачеві відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку встановлено кредитний ліміт. В подальшому карта була перевипущена та відповідач отримав нові карти з подовженим строком дії. Відповідач після отримання перевипущених карт здійснив дії щодо проведення їх активації, користувався перевипущеними картами, а також отримував кредитні кошти. 

Банком надано суду первинний бухгалтерський документ про видачу та сплату коштів за кредитним договором, яким є виписка про рух коштів по карткових рахунках, на підставі якої складено розрахунок заборгованості, тому ці документи є належними та допустимими доказами по справі, яким суд оцінки не надав. 

З виписки чітко вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, знімав кошти в банкоматах, розраховувався за товари та послуги та ін. Крім цього, відповідач частково погашав наявну заборгованість та продовжував користуватися кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжній картці. Оскільки відповідач не лише отримав кредитну картку, а й користувався кредитом та частково погашав заборгованість за тілом кредиту та відсотками, то в такий спосіб фактично визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами.

З урахуванням викладеного, банк вважав, що суд першої інстанції не встановив належним чином обставини справи через те, що ним не здійснено дослідження та оцінку усіх наданих доказів в їх сукупності, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог. 
Відзив на апеляційну скаргу 

У відзиві на апеляційну скаргу зазначено, що подана позивачем копія анкети-заяви від 13.03.2019р. містить відомості про персональні дані заявника, тобто відповідача у справі. Жодних вказівок щодо мети підписання цієї анкети-заяви вона не містить. Після підписання анкети-заяви відповідач отримав кредитну картку, однак будь-яких умов щодо вартості послуг за користування нею він та плати за користування кредитними коштами не підписував, а банк таких документів відповідачу не надав та з ними не ознайомлював. Тому із анкети-заяви не можна встановити ні за якою послугою відповідач звернувся до банку, ні на яких умовах банк в подальшому надавав ці послуги. 

Отже, сама по собі анкета-заява не засвідчує будь-яких умов користування банківськими послугами, а є лише документом про персональні дані клієнта, у зв`язку з чим анкета-заява не може бути покладена в основу тверджень позивача, що цей документ свідчить про обізнаність та згоду заявника з Умовами та Правилами, а також тарифами банку.
Паспорт споживчого кредитування, копія якого міститься у матеріалах справи, не підтверджує укладення договору про надання банківських послуг саме на цих умовах і не являється його частиною, а є лише дотриманням банком вимог ЗУ «Про споживче кредитування» в частині виконання переддоговірних обов`язків кредитною установою щодо ознайомлення клієнта з наявними кредитними продуктами. Тому Паспорт споживчого кредитування не може бути покладений в основу рішення про стягнення з відповідача відсотків та будь-яких інших нарахувань, які у ньому зазначені. 

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 13.03.2019р. у відповідача існувала заборгованість у розмірі 399 580,76 грн., яка включена банком до сукупного боргу, який ніби виник на підставі договору від 13.03.2019р., що не відповідає дійсності. Враховуючи, що на початок відносин згідно з анкетою-заявою від 13.03.2019р. позивачем необґрунтовано визначена вже нібито існуюча у відповідача сума заборгованості у розмірі 399 580,76 грн., а на кінець розрахункового періоду - у розмірі 760726,70 грн., то різниця буде складати суму у розмірі 361 145,95 грн. 

З посиланням на відзив на позовну заяву адвокат відповідача зазначив, що за період з 12.06.2019 по 19.01.2021 позивачем здійснено нарахувань на суму 430 650,76 грн., які на підставі п. 2.1.1.3.1 Умов та правил надання банківських послуг переносились у тіло кредиту (за винятком 2 останніх нарахувань, які не встигли перейти у тіло). Тобто, заявлене до стягнення тіло кредиту у розмірі 692 810,50 грн. містить у собі нараховані на підставі не підписаного відповідачем Паспорту споживчого кредитування відсотки і комісію у розмірі 430 650,76 грн. Зазначене підтверджується розрахунком заборгованості, з якого вбачається щомісячне перенесення нарахованих відсотків у тіло кредиту. Звідси маємо переплату за картрахунком у розмірі 69 504,82 грн., яка вираховується відніманням від суми заборгованості у розмірі 760 726,70 грн. недоведеної суми у розмірі 399 580,76 грн., яка з`явилась у попередні періоди користування послугами банку, та суми безпідставно нарахованих відсотків і комісій у розмірі 430 650,76 грн.

Наведеним підрахуванням: 760726,70 - 399580,76 - 430650,76 = - 69504,82 грн., на думку адвоката відповідача, доводиться переплата ОСОБА_1 відносно фактично використаних коштів. Тому представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 

Рух по справі у суді апеляційної інстанції 

Ухвалами Запорізького апеляційного суду від 13 березня 2023р. відкрито провадження за апеляційною скаргою Долинської сільської ради та справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 26 квітня 2023 року на 10:40 год.

Колегія наголошує, що в ЦПК в якості належного способу повідомлення закріплено направлення повідомлення саме на офіційну електронну пошту. 

«Під офіційною електронною поштою розуміється адреса електронної пошти, яка вказана користувачем в ЄСІТС, що складається з ідентифікатора, позначки «@» та доменного імені. Тобто, зазвичай ці адреси закінчуються «mail.gov.ua». У тому випадку, якщо в матеріалах справи наявна довідка про те, що документи доставлені до електронного кабінету, вважається, що таким чином особа отримала інформацію на свою офіційну електронну пошту, тобто, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи,

У апеляційній скарзі позивачем - АТ КБ «Приватбанк» указано свою електронну адресу sud@privatbank.ua, та його було зареєстровано як користувача ЕС, тому судова повістка була спрямована до його електронного кабінету, куди була доставлена 13.03.2023р. о 16:55:39, про що складено та долучено до матеріалів справи відповідну довідку.
Отже, позивач був належним чином повідомлений, але до судового засідання апеляційного суду 26.04.2023р. не з`явився, клопотань про відкладення справи не подав, про причини неявки не повідомив. 

До судового засідання апеляційного суду 26.04.2023р. з`явився представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Кузьмінов Д.В., який заперечував проти скарги, надавши пояснення тотожні змісту відзивів на позов та апеляційну скаргу. 

Межі розгляду справи 

В скарзі банк просить скасувати рішення суду першої інстанції в цілому та задовольнити його позовні вимоги, а тому рішення суду переглядається апеляційним судом повністю.
Фактичні обставини, встановлені судом І інстанції

Суд першої інстанції вказував, що згідно з позовними вимогами банку, ОСОБА_1 звернувся до АТ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`яку з чим підписав заяву б/н від 13.03.2019р., якою підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Позивач, обгрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку заборгованості за договором від 13 березня 2019р., посилався на Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи, що викладені на відповідному банківському сайті, як невід`ємні частини договору. 
Отже, предметом позову суд визначив вимоги кредитодавця до відповідача як позичальника щодо заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування ним в порядку ст.ст. 526, 527, 530, 629, 1054 ЦК України.

В ході розгляду справи представником відповідача було заявлено клопотання про витребування від позивача оригіналів анкети-заяви ОСОБА_1 від 13.03.2019р. про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, копія якої міститься в матеріалах справи, яке було задоволено судом.

Вимоги ухвали суду про витребування оригіналу анкети-заяви залишені Приватбанком без виконання, тому судом відмовлено у задоволенні позову у з`язку з його недоведеністю, так як копію анкети-заяви судом не взято до уваги як доказ. 

Позиція апеляційного суду 

Виходячи з позовних вимог банку, останній просив стягнути з відповідача заборгованість на підставі договору, оформленого анкетою-заявою від 13 березня 2019 року, яку підписано відповідачем ОСОБА_1 . 

Позивач вважає та зазначає у позовній заяві, що ОСОБА_1 при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами" складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ "ПриватБанк", які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.
Банк вказував, що, підписавши заяву, відповідач у відповідності до ст. 634 ЦК України приєднався до тих умов кредитування, які зафіксовані в стандартних формулярах, якими є Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку у чинній на час приєднання редакції. 

Колегія наголошує, що згідно з вимогами чинного законодавства кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Зважаючи на приписи вказаної статті, колегія погоджується з запереченнями відповідача проти позову в тій частині, що в заяві від 13 березня 2019 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про узгодження процентної ставки за кредитом, як й інші істотні умови, притаманні кредитному договору. Доводи позивача, наведені ним в позовній заяві та в розрахунку позовних вимог про узгодження між сторонами договору розміру процентної ставки та інших нарахувань, документально не підтверджені.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги заборгованості по відсоткам, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infiniti, VISA Signature та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору ( а.с. 
52-94). При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву від 13 березня 2019 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірі та порядку нарахування.

В змісті анкети-заяви зазначено, що її підписанням клієнт погоджується, що згідно зі статтею 634 ЦК України у повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua, та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник яких він отримав шляхом самостійного роздрукування ( а.с. 47). 

Але роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Крім того, банк не пересвідчився, чи дійсно клієнт зробив таку роздруківку та ознайомився з вказаними документами.
Велика Палата Верховного Суду в своєму рішенні від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 (касаційне провадження № 14-131цс19) вважає, що неможливо застосовувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Наданий позивачем Витяг з Умов та правила надання банківських послуг Приват-Банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
З урахуванням вказаного висновку Великої Палати Верховного Суду та обставин цієї справи, колегія вважає, що надані банком документи, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовій формі процентну ставку за кредитом, будь-які комісії та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Що стосується висновків суду про те, що копію анкети-заяви теж не можна враховувати як допустимий доказ, оскільки банком не було надано її оригіналу, то колегія з ними не погоджується з огляду на наступне. 

Статтею 95 ЦПК України визначено поняття письмових доказів: ч. 1 - письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору; ч. 2 - письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом; ч. 4 - копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством;ч. 5 - учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.
Відповідно до частини 6 вказаної процесуальної норми, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
За змістом вказаної норми суд може не прийняти копію письмового доказу, якщо учасником справи, що її надав, не буде подано його оригіналу, але лише за умови, якщо ставиться під сумнів відповідність поданої копії оригіналу. 

Саме з підстав, визначених у ч. 6 статті 95 ЦПК України, суд першої інстанції не прийняв до увагу копію анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, оскільки банком не було надано на вимогу суду її оригінал.
Між тим, суд не вмотивував, в чому полягав його сумнів або сумнів сторони відповідача щодо відповідності цієї копії анкети-заяви оригіналу. Тож, не сам по собі факт ненадання оригіналу документу є підставою для його неврахування при розгляд цивільної справи, а наявність обгрунтованого сумніву щодо невідповідності поданої копії її оригіналу, чого судом встановлено не було.

З цього приводу в апеляційній скарзі банком наводиться відповідне обгрунтування, яке колегія визнає спроможним, виходячи з такого.

Встановлено, що суд витребував у банку оригінали анкети-заяви та паспорту споживчого кредитування, щодо яких відповідач заперечував їх підписання. 

Вказані документи були підписані клієнтом ОСОБА_1 електронним підписом на планшеті та на паперовому носії не оформлювались. 

З цього приводу необхідно зазначити, що підписання електронним підписом на екрані електронного сенсорного пристрою (зокрема, планшеті) відноситься до власноручного цифрового підпису. 
Фактично відповідно до ч. 3 статті 207 ЦПК України, цифровий підпис - це аналог 
власноручного підпису, а підписаний в такий спосіб договір прирівнюється до вчиненого 
у письмовій формі, як це передбачено статтею 1055 ЦК України для кредитних договорів. 

Крім того, суд мав дослідити всі наявні у справі докази, а не лише оригінал анкети-заяви, та тільки лише у разі того, що всією їх сукупністю не доводяться вимоги банку, відмовляти у їх задоволенні через недоведеність. 

Так, у справі мались, серед іншого, довідки про картки відповідача і про кредитний ліміт, виписка про рух коштів по рахунку відповідача. 

Виписка з банківського рахунку - це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух грошових коштів. Банківська виписка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Мін`юсту від 12.04.12р. № 578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання операцій та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.
Наявність та розмір заборгованості підтверджуються випискою по особовому рахунку, який згідно п.п. 57, 58 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженої Постановою НБУ від 04.07.2018 року № 75, є регістрами, які Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціоно-ваного первинного документа (паперового або електронного).

Таким чином, у виписці про рух коштів відображаються всі операції за картковим рахунком клієнта ОСОБА_1 , в т.ч., маються відомості щодо встановленого розміру кредитного ліміту, його зміну, зняття грошових коштів клієнтом, погашення ним заборгованості, поповнення свого рахунку, перекази коштів третім особам та зарахування кошів на його картки від третіх осіб ( а.с. 15-44). 

Довідкою про видані відповідачу картки доводиться, що ОСОБА_1 є активним клієнтом банку з 2010 року та користується багатьма послугами, має декілька карток з різним строком дії ( а.с. 46). 

Згідно з довідкою АТ КБ "ПриватБанк", банк видав відповідачу ОСОБА_1 , починаючи з дати підписання анкети від 13.03.2019р. такі банківські картки: 13.03.2019р. - № НОМЕР_1 зі строком дії до 03/20, 19.03.2019р. - № НОМЕР_2 зі строком дії до 03/20, 19.06.2019р. - № НОМЕР_3 зі строком дії до 06/22 (а.с. 46).

Згідно наданої банком довідки, кредитний ліміт, який встановлювався банком відповідачу мав розбіг від 400 000 грн. до 660 000 грн. ( а.с. 45). 

З вказаної виписки можна достеменно встановити, що рахунком користувався саме 
ОСОБА_1 , оскільки останньому на карту надходили кошти від третіх осіб, які зазна-
чали його отримувачем, а також сам ОСОБА_1 здійснював як платник відрахування
коштів на рахунки третіх осіб, та такі операції мали регулярний характер.

Колегія вважає, що виписка саме і доводить отримання відповідачем кредитних коштів від банку та користування ними, а також здійснені на погашення кредиту платежі.

Таким чином, суд першої інстанції, не перевіривши і не дослідивши всі інші докази, 
зокрема, вище наведені, та не встановивши фактичні обставини справи, дійшов до неправильного висновку, що банком не доведено наявності договірних відносин з ОСОБА_1 , зокрема, надання йому кредитних коштів та використання їх останнім. 

Разом з тим, колегія вважає, що договірні відносини є підтвердженими лише щодо фактичного використання відповідачем кредиту, але щодо інших умов, зокрема, щодо комісій, відсотків, порядку погашення та списання кошів з рахунків відповідача, або погашення заборгованості за відсотками та комісіями за рахунок кредиту із подальшим зарахуванням цих коштів знову у тіло кредиту, погодження у письмовій формі між сторонами не відбулось. 

В цьому сенсі колегія не бере до уваги паспорт споживчого кредитування, на якому також наголосив банк як на доказі погодження вказаних умов з огляду на таке. 

Зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту (а.с.48-51).

На користь вказаному свідчить те, що цей паспорт споживчого кредиту містить інформацію щодо семи типів кредитного продукту, за якими вказані різні умови. У ньому зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо. 

Окрім того, у цьому паспорті міститься посилання на те, що інформація, зазначена у ньому, зберігає чинність та є актуальною лише до 03.04.2019р. Тобто він укладений лише для дотримання банком вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо переддоговірного ознайомлення клієнта із наявним кредитними продуктами, та не підмінює собою укладення кредитного договору на певних істотних умовах. 

До того ж, анкета-заява, підписана відповідачем, не містить посилання на паспорт споживчого кредиту як складову договору.

За вказаних обставин, посилання в апеляційній скарзі на те, що істотні умови договору (процентна ставка за користування кредитними коштами, комісії, порядок списання чи погашення кредиту) погоджено між сторонами підписаними відповідачем документами, колегія суддів вважає безпідставними. 

З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" процентів за користування кредитом та комісії, яка нараховувалась банком та погашалась за кошти відповідача (заборгованість відсутня), оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо прийняття боржником умов і тарифів кредитування, а тому колегією перевіряється тільки, чи має відповідач непогашене тіло кредиту.

Та саме за випискою про рух коштів можна чітко визначити розмір неповернутого кредиту, відслідкувавши витрати відповідача та вкладені на картрахунок кошти.

У розрахунку банк визначив заборгованість за тілом кредиту станом на 19.01.2021р. у розмірі 692 810,50 грн.
Шляхом аналізу виписки про рух коштів по картрахунку колегією встановлено, що відповідач активно користувався усіма виданими йому картками протягом тривалого часу, оплачуючи покупки в магазинах, аптеках, поповнюючи мобільний телефон, здійснюючи перекази на картки третіх осіб, а також на його картрахунок надходили регулярні поповнення.
При цьому, колегія перевіряє одночасно заперечення представника відповідача - адвоката Кузьмінова Д.В., що банк безпідставно зарахував 12.06.2019р. до суми заборгованості 339 580,76 грн., походження яких саме за договором від 13.03.2019р. не довів.
Встановлено, що у період, який визначений банком як період заборгованості, з 13.03.2019 до 19.01.2021р. відповідач ОСОБА_1 мав одночасно п`ять діючих карток у Приватбанку, якими користувався. 

Але колегія не бере до уваги ту заборгованість, яка утворилась до написання анкети-заяви від 13.03.2019р., саме на якій банк базує договірні відносини з відповідачем. 

У виписці про рух коштів станом на 13.03.2019р. зазначено, що цією датою відповідачу встановлено кредитний ліміт в сумі 63 000 грн. ( а.с. 33). 

Саме з цієї дати колегія враховує всі витрати відповідача та всі надходження на його рахунок як від нього особисто як поповнення карток, так і від третіх осіб. Автоматичні погашення за рахунок коштів відповідача колегія зараховує у фактичне погашення взятих кредитних коштів. Не враховуються колегією проведені списання банком, які відбуваються за рахунок кредитних коштів, оскільки такі погоджені умови між сторонами відсутні, а також тому, що вони спрямовані банком на погашення комісій та відсотків, які неправомірно нараховані. Комісії та відсотки, нараховані банком, колегією також не враховуються. 
Також враховуючи, що банк зазначив, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" повернуті відповідачем не в повному обсязі, а також вимоги ч. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, колегія вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом стягнення з боржника фактично отриманої суми кредитних коштів. 

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. в справі № 342/180/17.

За випискою про рух коштів підраховано, що всього відповідачем протягом періоду з 13.03.2019р. (дата написання анкети-заяви) по 19.01.2021р. (дата, станом на яку визначено розмір заборгованості банком) здійснено витрат на суму 2 535 253,53 грн. В той же час, на рахунок відповідача за цей же період надійшло коштів на суму 2 225 304,14 грн., до якої входять поповнення, здійснені відповідачем особисто; що надійшли від третіх осіб; що переказані відповідачем з інших своїх карт. Автоматичне погашення за рахунок коштів відповідача становить 38 857,91 грн. 

Таким чином, сума непогашеного тіла кредиту становить: 2 535 253,53 - (2 225 304,14 + 38 857,91) = 161 091,47 грн. 

Щодо суми у розмірі 339 580,76 грн. (про яку як безпідставно включену у борг зазначає відповідач) колегія зазначає, що вона не враховувалась як окрема сума кредитних коштів, оскільки її частина значилась вже як заборгованість станом на 13.03.2019р. у розмірі 52 398,16 грн. (за випискою), тобто не має відношення до договору від 13.03.2019р., яку колегія взагалі не включала до розрахунку; інша частина вказаної суми вже порахована колегією у вигляді кожної окремої операції та включена до суми 2 535 253,53 грн. 
Щодо доводів відповідача про виключення всієї цієї суми у розмірі 339 580,76 грн із 
заборгованості, то вони є неспроможними, оскільки адвокатом Кузьміновим Д.В. не враховано, що кредит було надано 13.03.2019р., а ця заборгованість визначена позивачем вже станом на 12.06.2019р. у розрахунку, в той час як у виписці вбачається, що з 13.03.2019р. ОСОБА_1 активно користувався коштами, як своїми, так і кредитними, витративши на цю дату (12.06.2019р.) 958 811,34 грн., а надходжень станом на цю дату відбулось на суму 851 510,41 грн. 

Зважаючи на все вище наведене, колегія визнає апеляційну скаргу банку частково обґрунтованою, тому у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України скасовує рішення та частково задовольняє позов банку, стягуючи з відповідача на його користь заборгованість за тілом кредиту в сумі 161 091,47 грн.

Приймаючи постанову про скасування рішення із частковим задоволенням позову банку, колегія відповідно до положень статті 141 ЦПК України вирішує питання щодо компенсації банку судових витрат пропорційно до задоволених вимог.

Банком за подання позову з ціною 760 726,70 грн. сплачено судовий збір в сумі 11 410,90 грн., за подання апеляційної скарги - 17 115 грн., всього сплачено судового збору на суму 28 525,90 грн. Задоволено позов на суму 161 091,47 грн., тому стягненню з відповідача на користь банку підлягає судовий збір в сумі: 161 091,47 х 28 525,90 : 760 726,70 = 6 040,65 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» у особі представника - адвоката Білоуса Андрія Володимировича задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2023 року у цій справі скасувати.
Позов АТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за договором, оформленим анкетою-заявою від 13 березня 2019р., за тілом кредиту за період з 13.03.2019 по 19.01.2021 в сумі 161 091 (сто шістдесят одна тисяча дев`яносто одна) гривня 47 копійок.

В стягненні іншої частини заборгованості відмовити. 

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в сумі 6 040 (шість тисяч сорок) гривень 65 копійок. 

Стягувач: Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк», ЄДРПОУ 14360570, юр. адреса: буд. 1-Д, вул. Грушевського, м. Київ, 01001; адреса для листування: буд. 50, вул. Набережна Перемоги, м. Дніпро, 49094; рах № НОМЕР_4 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО 305299.
Боржник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 . 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 травня 2023 року.

Головуючий:                  С.В. Маловічко 

Судді:                 М.С. Гончар 

                Г.С. Подліянова