ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" квітня 2023 р.           Справа№ 910/2251/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Коробенка Г.П.
суддів:            Кравчука Г.А. 
          Козир Т.П. 

за участю секретаря судового засідання - Огірко А.О.
за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 04.04.2023 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець" 
на рішення Господарського суду міста Києва 
від 14.09.2022  (повний текст рішення складено 05.10.2022)
у справі №910/2251/22 (суддя Ю.М. Смирнова)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Солар Істейт"
до Державного підприємства "Гарантований покупець"
про стягнення 644741,66 грн     

                                                   УСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерджі Солар Істейт» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державного підприємства «Гарантований покупець» 644741,66 грн, з яких: 120503,85 грн пені, 3% річних у розмірі 102213,09     грн та 422024,72 грн інфляційних втрат.                                                                                                       
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору №1521/01 від 26.12.2019 в частині оплати відпущеної електричної енергії.                                                                                  
Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.09.2022 у справі №910/2251/22 позов задоволено.                                                                                                Стягнуто з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі Солар Істейт» пеню у розмірі 120324 (сто двадцять тисяч триста двадцять чотири) грн 53 коп., інфляційні втрати у розмірі 392702 (триста дев`яносто дві тисячі сімсот дві) грн 21 коп., 3% річних у розмірі 101899 (сто одна тисяча вісімсот дев`яносто дев`ять) грн 27 коп. та судовий збір у розмірі 9223 (дев`ять тисяч двісті двадцять три) грн 89 коп. В іншій частині позову відмовлено.                                           Рішення аргументовано тим, що  оскільки матеріалами справи підтверджується факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у сумі 3272611,94 грн (з оплати поставленої на підставі Договору у липні 2020 року електричної енергії), доводи позивача про наявність підстав для стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими.                    
Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Гарантований покупець" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2022 в частині задоволених вимог та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.
Відповідач обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що судом першої інстанції не враховано недоведеність обставин, які мають значення для справи, відсутність в матеріалах справи доказів в обґрунтування позовних вимог, не враховано специфіку правовідносин, які врегульовані спеціальним законодавством, що визначають порядок (спосіб) виконання спірного зобов`язання Гарантованим покупцем, а також визначають джерела отримання грошових коштів для здійснення розрахунків з виробниками електричної енергії за «зеленим» тарифом, в тому числі позивачем.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2022 апеляційну скаргу у справі № 910/2251/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Козир Т.П., Кравчук Г.А.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2022 для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/2251/22 у зв`язку з участю судді Кравчука Г.А. у ДФТГ сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Козир Т.П., Агрикова О.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2022 витребувано матеріали справи з суду першої інстанції та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху справи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2023 після усунення недоліків, апеляційну скаргу призначено до розгляду в судовому засіданні на 16.02.2023.
16.02.2023 розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням судді Агрикової О.В. у відпустці.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2023 розгляд справи призначено на 09.03.2023.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.03.2022 для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/2251/22 у зв`язку із перебуванням судді Агрикової О.В. у відпустці сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Кравчук Г.А., Козир Т.П.
          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2023 розгляд справи відкладено на 04.04.2023.          
23.01.2023 через канцелярію суду надійшло клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, у якому відповідач  просить зменшити розмір пені, 3% річних та інфляційних втрат до 1% від задоволених сум судом першої інстанції, яке обґрунтоване неспіврозмірністю збитків нанесених позивачем, відсутністю доказів про погіршення фінансового стану кредитора, фінансовим становищем боржника та значною кількістю зобов`язань  перед третіми особами.
Також на адресу суду надійшов відзив від представника позивача, у якому останній заперечує проти задоволення апеляційної скарги і просить оскаржуване рішення залишити без змін. При цьому позивач  зазначив, що оскаржуваним судовим рішенням було обґрунтовано встановлено правомірність до стягнення штрафних санкцій за неналежне виконання зобов`язань на підставі рішення у справі № 910/17368/20, яке набуло законної сили, наявність інших грошових зобов`язань відповідача з іншими суб`єктами господарювання не створює для правовідносин між ДП «Гарантований покупець» та ТОВ «Енерджі Солар Естейт» юридичних наслідків. Також позивач зазначає, що відсутні підстави для зменшення штрафних санкцій, оскільки відповідач систематично не виконує свої зобов`язання. 
У судове засідання 04.04.2023 з`явилися представники учасників справи. Представник відповідача підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити.  Представники позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити рішення без змін.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи,  доводи апеляційної скарги, пояснення сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з  огляду  на  наступне.          
           26.12.2019 між Державним підприємством «Гарантований покупець» (гарантований покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енерджі Солар Істейт» (виробник за «зеленим» тарифом) було укладено договір №1521/01 (надалі - Договір).
Відповідно до п. 1.1 Договору виробник за «зеленим» тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену виробником за «зеленим» тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 № 641 (надалі - Порядок).
Згідно з п.п. 3.2, 3.3 Договору розрахунок за куплену гарантованим покупцем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок виробника за «зеленим» тарифом, з урахуванням ПДВ.
Оплата товарної продукції (електричної енергії), купленої гарантованим покупцем у виробників за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюються відповідно до положень глави 10 Порядку.
Згідно з п. 10.1 Порядку до 15 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 10 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.
До 25 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.
Пунктом 10.4 Порядку передбачено, що після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом двох робочих днів з дати затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100% оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів. У разі необхідності оплати продавцем спожитої електричної енергії продавець здійснює таку оплату протягом двох робочих днів з дати отримання від гарантованого покупця підписаного акта купівлі-продажу.
Згідно з п. 8.3 Порядку фактичний обсяг відпущеної/відібраної продавцем електричної енергії визначається в кожному розрахунковому місяці, щодо якого здійснюється оплата відповідно до договору.
22.06.2020 між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1516/01/20 до договору від 26.12.2019 №1521/01.
За положення п.1.1. Договору в редакції додаткової угоди №1516/01/20, продавець за «зеленим» тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену продавцем за «зеленим» тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП від 26 квітня 2019 року № 641 (далі - Порядок), або порядку продажу та обліку електричної енергії, виробленої споживачами, а також розрахунків за неї, затвердженого постановою НКРЕКП від 13.12.2019 №2804 (далі - Порядок продажу електричної енергії споживачами).
На виконання умов Договору сторонами був підписаний акт купівлі-продажу електроенергії за липень 2020 від 31.07.2020 на суму 3395039,96 грн.
Проте у встановлений Договором строк відповідач розрахунків за поставлену у липні 2020 року електроенергію в повному обсязі не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість у розмірі 3272611,94 грн.
Як свідчать обставини справи, у зв`язку із наявністю заборгованості за Договором, в тому числі за поставлену у липні 2020 року електричну енергію, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення даної заборгованості у судовому порядку.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 у справі №910/17368/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2021, зокрема, присуджено до стягнення з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі Солар Істейт» заборгованість за поставлену у липні 2020 року електричну енергію у розмірі 3272611,94 грн, а також пеню за період з 22.08.2020 по 30.10.2020, 3% річних за період з 22.08.2020 по 30.10.2020 та інфляційні втрати за період вересня 2020 року, нараховані на вказану суму заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що після ухвалення рішення суду відповідач довгий проміжок часу не здійснював сплату заборгованості, а погасив її лише 15.11.2021, що тривалий час продовжувало порушувати інтереси позивача, спричиняючи йому збитки та майнову шкоду..    
Посилаючись на вказані обставини, за порушення зобов`язання з оплати вартості електричної енергії, поставленої у липні 2020 року в рамках Договору, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 120503,85 грн (за період з 01.11.2020 по 15.11.2021), 3% річних у розмірі 102213,09 грн (за період з 01.11.2020 по 15.11.2021) та інфляційні втрати у розмірі 422024,72 грн (за період з жовтня 2020 року по листопад 2021 року).
Відповідно до ч. 1  ст. 509 Цивільного кодексу України  зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 598 Цивільного кодексу України  встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Ці підстави зазначені у статтях  599,  600,  601,  604-609 Цивільного кодексу України, які не передбачають підставою припинення зобов`язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.
За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).
Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.
При цьому, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.
Відповідно до  ст. 74 Господарського процесуального кодексу України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За приписами ч. 4  ст. 75 Господарського процесуального кодексу України  обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.
Факт наявності простроченого грошового зобов`язання відповідача, що виникло на підставі Договору №1521/01 від 26.12.2019, по сплаті позивачу вартості поставленої у липні 2020 року електричної енергії у розмірі 3272611,94 грн встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 у справі №910/17368/20, а тому в силу ч. 4  ст. 75 Господарського процесуального кодексу України  повторного доказування не потребує.
У вказаному рішенні також встановлено, що відповідач зобов`язаний був провести з позивачем остаточний розрахунок за поставку електричної енергії в липні 2020 року до 21.08.2020 включно.
Проте, з наявної у справі банківської виписки по рахунку, сформованої 02.02.2022 Акціонерним банком «Південний», вбачається, що сума заборгованості за відпущену у липні 2020 року електричну енергію у розмірі 3272611,94 грн була погашена відповідачем 15.11.2021 (факт чого відповідачем в ході розгляду справи не заперечувався).
Отже, відповідач у встановлений Договором строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.
Стаття 611 Цивільного кодексу України     передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.
Згідно з положеннями ст.ст.      546,      549 Цивільного кодексу України     виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидами якої є штраф та пеня.
Частиною 3      ст. 549 Цивільного кодексу України     визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч. 1      ст. 548 Цивільного кодексу України     виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.
Пунктом 4.6 Договору встановлено, що гарантований покупець несе відповідальність за порушення порядку оплати виробникам за «зеленим» тарифом, що визначений у главі 10 Порядку. Гарантованому покупцю нараховується пеня в розмірі 0,1 % від неоплаченої суми згідно з Порядком (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє на день розрахунку) за кожен день прострочення оплати.
За приписами ч. 6  ст. 232 Господарського кодексу України  нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Відповідно до ч. 2  ст. 625 Цивільного кодексу України  боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи викладене, оскільки матеріалами справи підтверджується факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у сумі 3272611,94 грн (з оплати поставленої на підставі Договору у липні 2020 року електричної енергії), місцевий суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими.
Суд апеляційної інстанції доводи апелянта щодо ненастання строку виконання зобов`язань вважає неспроможними, оскільки такі доводи фактично зводяться до незгоди з обставинами, встановленими рішенням Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 у справі № 910/17368/20. Щодо посилань відповідача на факт відсутності бюджетного фінансування через ненадходження коштів від ПАТ «Укренерго», то дані обставини не є підставою для звільнення відповідача від виконання своїх договірних зобов`язань перед позивачем.  
При здійсненні розрахунку позивачем враховано, що стягнення пені, 3% річних за період з 22.08.2020 по 30.10.2020 та інфляційних втрат за вересень 2020 року були предметом розгляду у справі №910/17368/20, а також враховані положення ч. 6  ст. 232 Господарського кодексу України.
Однак, із доданого до позовної заяви розрахунку 3% річних та пені вбачається, що позивачем не враховано, що 2020 рік був високосним роком, а тому при розрахунку пені та 3% річних за період з 01.11.2020 по 21.12.2020 позивач безпідставно виходив із того, що кількість днів у відповідному році становить 365 (а не 366).
Також при здійсненні розрахунку 3% річних позивачем не враховано, що день фактичної сплати суми заборгованості (в даному випадку - 15.11.2021) не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені та 3% річних.
При здійсненні розрахунку заявленої до стягнення суми інфляційних втрат (за період з жовтня 2020 року по листопад 2021 року) позивач не врахував, що у разі якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця. Така правова позиція викладена Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі №     910/13071/19.
Відтак, оскільки заборгованість була погашена відповідачем 15.11.2021, то інфляційна складова в даному випадку має розраховуватися без урахування листопада 2021 року.
З огляду на викладене, за здійсненим судом першої інстанції перерахунком, з яким погоджується колегія суддів, в межах визначеного позивачем періоду нарахування, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пеня у розмірі 120324,53 грн (за період з 01.11.2020 по 20.02.2021), 3% річних у розмірі 101899,27 грн (за період з 01.11.2020 по 14.11.2021) та інфляційні втрати у розмірі 392702,21 грн (за період з жовтня 2020 року по жовтень 2021 року).
          Водночас, як вбачається із матеріалів справи, у клопотанні б/н від 02.06.2022, поданого до Господарського суду міста Києва,  відповідач просив суд застосувати положення ч. 3  ст. 551 ЦК України, ч.ч. 1, 2  ст. 233 ГК України  та зменшити розмір пені, 3% річних та інфляційних втрат  до 1 грн з огляду на відсутність його вини в порушенні грошового зобов`язання. З аналогічним клопотанням ДП «Гарантований покупець» звертався і до апеляційного суду. При цьому апелянт просить суд застосувати практику наведену у постанові Великої палати Верховного суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 щодо можливості зменшення 3% річних та інфляційних втрат.
Відповідно до  ст. 233 ГК України  у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3  ст. 551 ЦК України.
Аналіз вказаних приписів дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 904/4685/18, від 21.11.2019 у справі № 916/553/19, від 07.11.2019 у справі № 920/437/19, від 04.03.2020 у справі № 908/2634/18, від 28.05.2020 у справі № 909/636/16, від 26.02.2020 у справі № 924/456/19).
При цьому, слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі  ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 917/104/19, від 21.11.2019 у справі № 916/553/19, від 07.11.2019 у справі № 920/437/19, від 11.02.2020 у справі № 911/867/19, від 25.02.2020 від у справі № 904/2542/19).
Щодо застосування постанови Великої палати Верховного суду 18.03.2020 у справі № 902/417/18, на яку посилається відповідач у клопотанні,  апеляційний суд зазначає, що у справі №902/417/18 сторони у договорі змінили розмір процентної ставки, передбаченої частиною другою  статті 625 ЦК України, встановили її в розмірі 40 % річних протягом 90 днів та 96 % річних до погашення заборгованості, що є неспівмірним до суми боргу, про що зазначено у постанові Верховного суду. У даній справі нарахування процентів річних та інфляційних втрат здійснено на підставі закону, а саме ст. 625 ЦК України, а тому до спірних правовідносин неможливо застосувати позицію щодо зменшення   розміру  процентів річних  та інфляційних втрат  висловлену у постанові Верховного суду у справі №902/417/18.  
Оцінюючи обґрунтованість клопотання відповідача про зменшення неустойки (штрафу та пені), колегія суддів враховує, що відповідач є державним підприємством на якого державою покладено спеціальні обов`язки на ринку електричної енергії, майно підприємства є державною власністю, а Кабінет Міністрів України передбачає у державному бюджеті видатки на фінансову підтримку гарантованого покупця для оплати електричної енергії, ураховуючи істотне зменшення споживання електричної енергії в період воєнного часу, а також те, що порушення виконання зобов`язань за договором не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин.
З огляду на наведені обставини, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір пені на 50 %, отже до стягнення підлягає пеня у розмірі 60  162, 27 грн.                                                            
Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
          Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
          У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права, обставини на які посилається позивач в апеляційній скарзі перекликаються з доводами позовної заяви, яким надано належну оцінку при розгляді справи у суді першої та апеляційної інстанції.
          Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За результатами перегляду даної справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Державного підприємства «Гарантований покупець»  підлягає частковому задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2022 у справі №910/2251/22 - зміні в частині стягнення пені.
          Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.
          Оскільки спір у справі виник внаслідок неправильних дій відповідача, судовий збір відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК, понесений у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладається на відповідача.
          Керуючись ст. ст. 129, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

                                                            ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець" задовольнити частково.
Рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2022 змінити в частині стягнення пені.
Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:
« 1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Державного підприємства «Гарантований покупець» (Україна, 01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 27, ідентифікаційний код 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі Солар Істейт» (Україна, 52001, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, місто Підгородне, вулиця Коротка, будинок 46, ідентифікаційний код 42226449) пеню у розмірі 60  162  (шістдесят тисяч сто шістдесят дві) грн 27 коп., інфляційні втрати у розмірі 392702 (триста дев`яносто дві тисячі сімсот дві) грн 21 коп., 3% річних у розмірі 101899 (сто одна тисяча вісімсот дев`яносто дев`ять) грн 27 коп. та судовий збір у розмірі 9223 (дев`ять тисяч двісті двадцять три) грн 89 коп.
3. В іншій частині позову відмовити.».
Видачу наказів доручити суду першої інстанції.
Матеріали справи №910/2251/22 повернути Господарському суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

          Повний текст постанови складено та підписано 10.04.2023.

Головуючий суддя                                                            Г.П. Коробенко 

Судді                                                                                Г.А. Кравчук

                                                                                Т.П. Козир