Ухвала
08 травня 2023 року
місто Київ
справа № 331/5662/18
провадження № 61-6033ск23
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 28 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Водний промисловий консалтинг», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, ОСОБА_3 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Єдемська-Фастовець Ольга Олександрівна, про поділ сумісного майна подружжя,
ВСТАНОВИВ:
24 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційного скаргою на зазначене судове рішення.
Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду судом касаційної інстанції та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документ, що підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI).
Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімум для працездатних осіб, встановленої законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімум для працездатних осіб, встановленої законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Як випливає зі змісту судових рішень ОСОБА_1 звернулася до суду у жовтні 2018 року з позовом, у якому просила:
визнати об`єктом спільної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нежитлову будівлю промислового цеху літ. А, загальною площею 635,7 кв. м, основною площею 684,5 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 ;
визнати недійсним та скасувати рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Водний промисловий консалтинг» (далі - ТОВ «Водний промисловий консалтинг») від 06 вересня 2017 року, оформлене протоколом № 2 загальних зборів учасників від 06 вересня 2017 року, про внесення до статутного капіталу ТОВ «Водний промисловий консалтинг» зазначеної нежитлової будівлі;
визнати недійсним та скасувати акт прийому-передачі нерухомого майна від 07 вересня 2017 року щодо передачі на баланс ТОВ «Водний промисловий консалтинг» спірного нерухомого майна;
скасувати реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності за ТОВ «Водний промисловий консалтинг» на спірне майно;
визнати недійсним договір іпотеки від 24 січня 2018 року, укладений між ТОВ «Водний промисловий консалтинг» та ОСОБА_2 щодо спірної нежитлової будівлі;
у порядку поділу майна подружжя визнати за позивачкою право приватної власності на 1/2 частки нежитлової будівлі промислового цеху літ. А, загальною площею 635,7 кв. м, основною площею 684,5 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .
Отже, позивачка звернулася до суду із позовом, який містить чотири вимоги немайнового характеру та одну вимогу майнового характеру.
Заявниця оскаржує рішення суду апеляційної інстанції, яким скасовано рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову щодо трьох вимог немайнового характеру та однієї вимоги майнового характеру. Просить залишити в силі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2022 року.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено, що з 01 січня 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1 762,00 грн.
Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI ставка судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону № 3674-VI за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Згідно з підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI судовий збір за подання касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду справляється у розмірі, що становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
Таким чином, за подання касаційної скарги в частині позовних вимог немайнового характеру судовий збір підлягає сплаті у розмірі 4 228,80 грн (704,80 грн х 3 х 200/100).
Щодо позовної вимоги майнового характеру про визнання права приватної власності на 1/2 частки нежитлової будівлі судовий збір має розраховуватися з вартості спірного нерухомого майна (частина перша статті 176 ЦПК України).
Рішення судів першої та апеляційної інстанції містять відомості, що вартість спірного нерухомого майна складає 950 000,00 грн, рішенням суду першої інстанції хоча і визнано за позивачкою право власності на 1/2 його частки, проте зазначене майно було предметом спору в цілому про що свідчить задоволена судом вимога про визнання зазначеної нежитлової будівлі об`єктом спільної власності подружжя. Тому 1 відсоток ціни позову становить 9 500,00 грн, що перевищує максимальну ставку судового збору за подання фізичною особою позову майнового характеру 8 810,00 грн.
Отже, судовий збір за подання касаційної скарги в частині оскарження рішення суду апеляційної інстанції з розгляду позовних вимог немайнового характеру належить до сплати у розмірі 4 228,80 грн, а в частині оскарження судового рішення з розгляду позовної вимоги майнового характеру -17 620,00 грн, разом - 21 848,80 грн.
Судовий збір має бути перераховано або внесено за такими реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA288999980313151207000026007, ККДБ: 22030102, найменування платежу - «Судовий збір (Верховний Суд, 055)»; призначення платежу (вказати номер справи та інші необхідні відомості).
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону № 3674-VI. На підтвердження сплати судового збору суду необхідно надати документ, що підтверджує його сплату.
Водночас заявниця просить відстрочити їй сплату судового збору за подання касаційної скарги, посилаючись на майновий стан, отримання у 2022 році мінімальної заробітної плати та утримання неповнолітньої доньки.
До клопотання долучено відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків, відповідно до яких сукупний дохід заявниці у 2022 році склав 55 400,00 грн.
Зазначене клопотання підлягає задоволенню частково з таких підстав.
У статті 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Згідно із частинами першою та третьою статті 136 ЦПК Українисуд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
Відповідно до статті 8 Закону № 3674?VI, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Вирішуючи питання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору суд виходить з того, що у своїй практиці Європейський суд зазначав, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.
Перевіривши доводи клопотання про відстрочення сплати судового збору, врахувавши сукупний дохід заявниці у 2022 році, розмір якого складає 55 400,00 грн, Верховний Суд визнає обов`язок ОСОБА_1 здійснити сплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 2 770,00 грн, що складає 5 відсотків її доходу, іншу частину судового збору, який підлягає сплаті за подання касаційної скарги у розмірі 19 078,80 грн суд вважає за можливе відстрочити на строк не довше, ніж до ухвалення судового рішення у справі, з метою забезпечення права заявниці на доступ до суду та у зв`язку з наявністю підстав, передбачених частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір».
Відповідно до положень частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи викладене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявниці строку для сплати судового збору.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, статтями 4, 6 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги задовольнити частково.
Відстрочити ОСОБА_1 сплату судового збору у розмірі 19 078,80 грн на строк не довше, ніж до ухвалення судового рішення у справі.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 28 березня 2023 року залишити без руху.
Надати для сплати судового збору у розмірі 2 770,00 грн десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали суду.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявниці.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                            В. В. Яремко