Справа № 308/4256/21

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.05.2023                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/483/21, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Деяка В. Ю. на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.06.2021.
Цією постановою:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 122, ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 01 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 295198 від 28.03.2021 та постанови судді від 23.06.2021 вбачається, що ОСОБА_1 28.03.2021 о 09 год 30 хв, у м. Ужгороді на пл. Кирила Мефодія, 2, керуючи автомобілем «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 , здійснюючи поворот праворуч, не надав переваги в русі водієві транспортного засобу «Рено Сандеро» ОСОБА_3 , який рухався по крайній лівій смузі, чим змусив останнього різко гальмувати та змінювати напрямок руху, щоб уникнути зіткнення, чим порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 122 КУпАП.
Крім того, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 292624 від 28.03.2021 та постанови судді від 23.06.2021 вбачається, що ОСОБА_1 28.03.2021 о 09 год 30 хв, у м. Ужгороді на пл. Кирила Мефодія, 2, керував автомобілем «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія ОСОБА_1 у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер», чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Деяк В. Ю просять постанову суду скасувати, як необґрунтовану та невмотивовану, винесену з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного, всебічного та 

-2-

об`єктивного дослідження усіх обставин справи, а провадження по справі закрити. В обґрунтування своїх доводів вказують на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, які ставляться йому у вину. Зокрема, заперечують факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП. З цього приводу просять врахувати, що ОСОБА_1 їхав по правому боці від пл. Кирила і Мефодія по вул. Минайській, на якій немає знаку 5.17.1 Правил дорожнього руху України, і у протоколі не вказано про поділ дороги на дві смуги. В той же час водій ОСОБА_3 , який рухався позаду мав тримати безпечну дистанцію та здійснювати маневр обгону тоді коли він буде безпечним для всіх учасників руху. Суддя першої інстанції не викликав в судове засідання свідка ОСОБА_3 , що вплинуло на встановлення дійсних обставин справи. Щодо правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП вказують на наявні розбіжності у зазначенні часу та місця вчинення правопорушення, зокрема у одному з протоколів за ч. 5 ст. 122 КУпАП вказано, що ОСОБА_1 09 год 30 хв керував автомобілем на пл. Кирила і Мефодія, а в іншому протоколі за ч. 1 ст. 130 КУпАП вказано, що він проходив огляд на стан сп`яніння в той самий час на вул. Минайській, 16. Окрім того, зазначають, що працівники поліції не зупиняли водія ОСОБА_1 та не фіксували факт його керування транспортним засобом. Також у судді першої інстанції ОСОБА_1 вказав, що не погоджується з результатами проведеного огляду на стан сп`яніння, у зв`язку з чим просив витребувати сертифікат відповідності технічного приладу та відомості про його калібрування, що судом було безпідставно відхилено. Вважають, що за наявності вказаних вище недоліків суддя першої інстанції мав повернути протоколи для належного оформлення органу, що їх надіслав. 
В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_1 та його захисника-адвокат Деяк В. Ю. посилаються на аналогічні доводи, що й в апеляційній скарзі, при цьому вказуючи, що в протоколі з достовірною повнотою не зафіксовано місце вчинення адміністративного правопорушення, оскільки як ОСОБА_1 , так і свідок ОСОБА_3 в своїх поясненнях вказували різні адреси, при цьому даний свідок не був допитаний в суді першої інстанції. Окрім того, автомобіль ОСОБА_1 на вул. Минайській стояв у нерухомому стані, а ОСОБА_1 - поблизу автомобіля. Також зазначають, що огляд ОСОБА_1 проведено із застосуванням спеціального технічного приладу, який не відкалібрований. Окрім того, після незгоди ОСОБА_1 з результатами проведеного відносно нього огляду, працівники поліції зобов`язані були доставити його для проведення огляду до закладу охорони здоров`я, однак цього зроблено не було. Також не доведено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. 
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Деяка В. Ю., неявка яких з урахуванням положень ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується те, що ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Деяк В. Ю. належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, а розгляд справи неодноразово відкладався за клопотаннями захисника-адвоката Деяка В. Ю., який подав апеляційну скаргу, а саме: 18.10.2021, 16.03.2022, 31.08.2022, 05.12.2022. 
Апеляційний суд зауважує, що переважна більшість клопотань захисника-адвоката Деяка В. Ю. про необхідність відкладення розгляду справи обґрунтовані поганим самопочуттям то ОСОБА_1 , то захисника, а також зайнятістю ОСОБА_1 у військовій справі, а в останньому клопотанні від 08.05.2023, захисник вказує про свою зайнятість в іншому судовому процесі, а неявку ОСОБА_1 обґрунтовує сімейними обставинами, при цьому жодного разу захисник не надав належних доказів, які б підтверджували вказані ним у клопотаннях обставини та причини їх неявки. 

-3-

Разом з тим, захисником-адвокатом Деяком В. Ю., поряд із зазначенням про неможливість участі ОСОБА_1 в судовому засіданні, не вказано, зокрема, чому саме він визнав за необхідне в черговий раз не приймати участь у розгляді даної справи судом апеляційної інстанції, надавши перевагу іншому судовому процесу.
Апеляційний суд вважає, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності та її захисник повинні добросовісно використовувати надані процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язані демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.
Під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, Європейський Суд з прав людини у своїй практиці розуміє таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.
За своєю суттю дії, спрямовані на зловживання процесуальними правами, хоч і виглядають як дії, спрямовані на повне та всебічне дослідження обставин справи або захист порушеного права стороною процесу, однак по суті вони направлені на деструктивність судового розгляду.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що чергове клопотання захисника-адвоката Деяка В. Ю. про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню, оскільки ним не доведено наявність поважних причин, які свідчать про неможливість приймати участь у розгляді справи щодо ОСОБА_1 . 
Приймаючи рішення про розгляд справи без участі ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Деяка В. М. враховуються і вимоги чинного законодавства щодо розгляду справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип – верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
       Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

-4-

Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 122, ч. 1 ст. 130 КУпАП.
З матеріалів справи та досліджених доказів апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 28.03.2021 о 09 год 30 хв у м. Ужгороді на пл. Кирила Мефодія, 2, керуючи автомобілем «Mitsubishi Lancer» д.н.з.» НОМЕР_1 , здійснюючи поворот праворуч, не надав переваги в русі водієві транспортного засобу «Рено Сандеро» ОСОБА_3 , який рухався по крайній лівій смузі, чим змусив останнього різко гальмувати та змінювати напрямок руху, щоб уникнути зіткнення.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 122 КУпАП.
Згідно диспозиції ч. 5 ст. 122 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у випадку порушення, передбачені частинами першою - четвертою статті 122 цього Кодексу, що спричинили створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян.
Пунктом 10.1 Правил дорожнього руху України передбачено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 295198 від 28.03.2021, письмовими поясненнями ОСОБА_1 , які містяться у даному протоколі про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_3 , рапортом поліцейського роти № 1 взводу № 2 УПП в Закарпатській області Худан В. від 28.03.2021, іншими матеріалами справи.
Разом з тим, частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_1 також і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно пункту 6 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки 

-5-

транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються наявними і дослідженими судом доказами.
З матеріалів справи та досліджених доказів апеляційним судом установлено, що водій ОСОБА_1 28.03.2021 о 09 год 30 хв у м. Ужгороді на пл. Кирила Мефодія, 2, керував автомобілем «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння.
Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія ОСОБА_1 , у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер», за результатами проведення якого встановлено ступінь сп`яніння – 0, 57 % проміле.
З приводу доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції відмовив йому у витребуванні доказів, а саме: свідоцтва про повірку технічного приладу Драгер та даних про його останнє калібрування, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки з роздрукованого результату приладу «Драгер Alcotest 7510», за допомогою якого ОСОБА_1 проходив огляд вбачається, що останнє калібрування приладу проводилось 07.09.2020, а ОСОБА_1 проходив огляд на стан сп`яніння 28.03.2021, що свідчить про належне здійснення повірки та калібрування приладу «Драгер Alcotest 7510», відтак підстави для визнання його результатів недійними відсутні. Суд вважає зазначені доводи апеляційної скарги неприйнятними, оскільки висновки місцевого суду про відмову у задоволенні зазначеного клопотання сторони захисту є обґрунтованими.
Крім того, під час розгляду апеляційної скарги захисника, судом апеляційної інстанції досліджено наявний у матеріалах справи відеозапис із портативного відеореєстратора поліцейського, який підтверджує обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 292624 від 28.03.202.
Такими своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Незважаючи на заперечення ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, така повністю підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та наведених у постанові доказів.
Зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 292624 від 28.03.2021, яким зафіксовано обставини вчиненого правопорушення та який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, як щодо змісту, так і щодо форми; роздруківкою з технічного приладу «Драгер» Алкотест 7510 щодо результатів проведеного огляду, та яким встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, яке становить – 0,57 проміле, що майже в три рази перевищує допустиму норму (0,2 проміле), відеозаписом з місця події, який міститься на DVD-диску, що долучений до матеріалів справи. 
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП  здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Окрім того, під час розгляду справи апеляційним судом не здобуто будь-яких даних, які б давали підстави вважати, що інспектором взводу № 2 роти № 1 УПП в Закарпатській області Семків І. В. був упередженим при складанні протоколу щодо ОСОБА_1 , і що в нього були підстави фальсифікувати такий. Тому, суд приходить до висновку, що останній при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах 

-6-

наданих йому повноважень, протокол ним складено згідно вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735.
Досліджені під час розгляду в справі про адміністративне правопорушення докази, повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не викликав в судове засідання свідка  ОСОБА_3 , що вплинуло на встановлення дійсних обставин справи, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки згідно ч. 1 ст. 272 КУпАП, як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі, тобто виклик в судове засідання свідків є правом суду, а не обов`язком, у зв`язку з чим вказані доводи апеляційний суд відхиляє.
Що стосується доводів про неправомірне використання при огляді ОСОБА_1 спеціального технічного приладу «Drager Alсotest 7510», то такі є необґрунтованими з огляду на таке.
Пунктами першим та третім розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 за № 1452/735 передбачено, що поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, та які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Наказом Держлікслужби України № 1529 від 29.12.2014 «Про державну реєстрацію медичних виробів» затверджено перелік зареєстрованих медичних виробів, які вносяться до державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення. Номер 43, зазначеного переліку, - це газоаналізатори ОСОБА_4 , реєстрація та строк дії свідоцтва яких необмежений. Відповідно до свідоцтва про Державну реєстрацію № 14455/2014 газоаналізатори Drager Alcotest внесені до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення МОЗ України і дозволені для застосування на території України.
Отже, прилад «Drager Alсotest 7510», який був застосований працівниками поліції під час огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, дозволений МОЗ та має свідоцтво про державну реєстрацію, яке за клопотання сторони захисту було надано апеляційному суду.
Доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції не надали для ознайомлення сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого стану вимірювальної техніки не заслуговують на увагу, оскільки, відповідно до п. 5 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, поліцейський надає особі, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки лише на її вимогу, але такої вимоги матеріали справи не містять.
Доводи апеляційної скарги проте, що алкотестер не був відкаліброваним є безпідставним, оскільки міжкалібровочний інтервал приладу Alcotest 7510 відповідно до Інструкції з експлуатації, яка до того ж знаходиться у вільному доступі в мережі Інтернет становить 12 місяців, останнє калібрування було проведене 07.09.2020, а тому такий інтервал порушений не був.
-7-

Незгода ОСОБА_1 з результатами проведеного відносно огляду, не свідчить про несправність газоаналізатора «Drager Alcotest 7510», з огляду на дотримання міжповірочного інтервалу. 
Що стосується доводів апеляційної скарги про певні неточності у зазначенні часу огляду, допущені працівником поліції при складанні протоколу, є формальними і жодним чином не свідчать про невинуватість ОСОБА_1 , а також не спростовують вагомість наявних у справі доказів на підтвердження вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду зроблено формально і такі не відповідають фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження.
Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.
Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували доводи апеляційної скарги щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 122, ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Обставини справи суддею місцевого суду з`ясовані всебічно, повно і об`єктивно, що спростовує доводи апеляційної скарги про протилежне, і винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 122, ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена повністю.
Адміністративне стягнення за ч. 5 ст. 122 КУпАП та ч. 1 ст. 130 КУпАП на ОСОБА_1 накладено з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП , зокрема, відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, за якою передбачено лише одне безальтернативне адміністративне стягнення у виді штрафу однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік, врахувавши при цьому характер вчиненого правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки - дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, відтак адміністративне стягнення відповідає характеру вчиненого правопорушення та меті адміністративного стягнення.
Також суддею дотримані вимоги Закону при накладенні стягнень при вчиненні кількох адміністративних правопорушень.
При цьому апеляційний суд враховує рішення Європейського суду з прав людини у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, відповідно до змісту якого будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 122, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 та його захисника-авдоката Деяка В. Ю. задоволенню не підлягає.

-8-

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі про витребування доказів, не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд 

                                        П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Деяка В. Ю. залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.06.2021 щодо ОСОБА_5 , - без змін.
Постанова набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя